Провадження № 2/679/199/2026
Справа № 679/1441/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
судді Гавриленко О. М., 
секретар судового засідання Дмітрієва О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині, в режимі відеоконференції, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних та моральної шкоди,
за участю представників сторін та учасників справи:
представника позивачів ОСОБА_5 ,
представника відповідача ОСОБА_6 ,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області із позовом до ПАТ «АСК «Скарбниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 . 
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів вказала, що згідно із Витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.01.2024 по кримінальному провадженню № 12023240000000753 зареєстрованого 15.11.2023 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній 15.11.2023 близько 17 год. 20 хв. на автодорозі Н-25 сполученням «Городище - Рівне - Старокостянтинів» біля повороту на м. Нетішин, керуючи автомобілем «Renault» моделі «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув на місці події. 
Постановою про закриття кримінального провадження від 31.07.2024 кримінальне провадження № 12023240000000753 від 15.11.2023 було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Загиблий ОСОБА_8 був батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а позивач є матір`ю цих дітей і їх законним представником. 
Смерть потерпілого настала саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди внаслідок наїзду на нього автомобіля ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема висновком судово-медичної експертизи. 
Зважаючи на вимоги ст. 1187 ЦК України особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в тому, що володілець джерела підвищеної небезпеки відшкодовує шкоду потерпілому незалежно від наявності його вини.
Враховуючи те, що смерть ОСОБА_8 настала саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, ОСОБА_4 повинен відшкодувати моральну шкоду дітям померлого, завдану втратою батька.
Разом з тим, на момент ДТП 15.11.2023 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника автомобіля «Renault» моделі «Duster», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ АСК «Скарбниця» згідно із полісом № АР6861676.
07.05.2025 представником позивачів було надіслано адвокатський запит, у якому адвокат просив надати інформацію щодо звернення представника позивача в інтересах своїх неповнолітніх дітей за страховими виплатами та чи надання результатів розгляду її звернення. ПАТ «АСК «Скарбниця» 19.05.2025 у відповідь на адвокатський запит надало копії заяв представника ОСОБА_1 – адвоката Мелеха Д. О. від 19.02.2024 про виплату страхового відшкодування і повідомило, що виплата по цих заявах не проводилася, оскільки відповідач вважає, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 15.11.2023 та в якій загинув ОСОБА_8 не є страховим випадком. 
Проте, позивач вважає таку відмову безпідставною і незаконною, так як смерть потерпілого ОСОБА_8 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Тож відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_4 та закриття кримінального провадження щодо нього не звільняє його страховика ПрАТ «АСК «Скарбниця» від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
На момент смерті ОСОБА_8 на його утриманні перебувало троє неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , законним представником якої є ОСОБА_10 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , законним представником яких є представник позивачів – ОСОБА_1 . Вказані обставини були встановлені рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області № 682/276/25 від 23.02.2025, яке залишено в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.08.2025.
Вказаним рішення також було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_8 окрім трьох дітей на відшкодування моральної шкоди мали право батьки загиблого, а тому частка кожного з ним на відшкодування моральної шкоди становитиме 1/5, що у грошовому виразі становить 16080 грн (80400 грн : 5 = 16080грн). 
Отже, представник позивачів зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 241200 грн, а отже частка, що належить кожному із позивачів 80400 грн, а загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, на час настання страхового випадку становить 80400 грн, а частка кожного із позивачів складає 16080 грн.
Окрім цього представник позивачів зазначає, що оскільки договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлює ціну договору – страхову суму та обов`язок страхувальника виплатити страхове відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди у разі настання страхового випадку, то він належить до грошових зобов`язань. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як правовідносин з грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. 
Також за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. 
Отже у зв`язку з безпідставною відмовою у здійсненні страхового відшкодування відповідач зобов`язаний також сплатити пеню, інфляційні втрати і 3 % річних. 
При цьому страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Таким чином, оскільки заяви про страхове відшкодування були надані відповідачу – 19.02.2024, то останній день 90-денного строку для здійснення страхового відшкодування припадає на 19.05.2024, і починаючи з 20.05.2024 на невиплачені суми страхового відшкодування повинні нараховуватися штрафні санкції. Загальна сума страхового відшкодування по кожному позивачу, яка підлягає виплаті складає 96480 грн, а період за який нараховуються такі штрафні санкції з 19.05.2024 по 18.09.2025. 
Із урахуванням викладеного вище, посилаючись на норми ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 2463-ІХ в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин представник позивачів просить суд:
стягнути з ПАТ «АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 шкоду, заподіяну смертю годувальника, у розмірі 80400 грн; моральну шкоду у розмірі 16080 грн; пеню у розмірі 43423,08 грн; інфляційні втрати у розмірі 17285,74 грн; 3% річних у розмірі 4576,59 грн;
стягнути з ПАТ «АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 шкоду, заподіяну смертю годувальника, у розмірі 80400 грн; моральну шкоду у розмірі 16080 грн; пеню у розмірі 43423,08 грн; інфляційні втрати у розмірі 17285,74 грн; 3% річних у розмірі 4576,59 грн.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.10. 2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.
15.10.2025 від представника третьої особи ОСОБА_4 – адвоката Манькута А. Ю. до суду надійшли письмові пояснення, у яких останній просив суд у задоволені позову відмовити, посилаючись на таке. Так представник третьої особи зазначає, що хоча ОСОБА_4 і не заперечується факт спричинення позивачам моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте позивачі, а в першу чергу їх мати, яка являється законним представником позивачів, скористалися своїм правом пред`явлення позову безпосередньо до водія транспортного засобу, який вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 . Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом із тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Не дивлячись на те, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що згідно з рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області у справі № 679/1928/24 на користь позивачів з ОСОБА_4 стягнуто по 75000 грн моральної шкоди, у даній позовній заяві нею знов ставиться питання про стягнення моральної шкоди, але вже з страхової компанії в розмірі 16080 грн на кожного з позивачів. Представник третьої особи також зазначає, що вказаний розмір моральної шкоди жодним чином не мотивовано, а інші виплати розраховано з врахуванням розміру моральної шкоди. Також вказує, що критично оцінює твердження представника позивача про намір понести витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, оскільки жодних доказів про те, що позивачка користувалася, користується чи буде користуватися правовою допомогою адвоката у справі немає, а оскільки розмір позову є необґрунтованим, тому підготовка цього позову не вимагала затрат значних зусиль ні по його написанню, що зроблено самою представницею позивачів, ні по вчиненню дій по зібранню доказів, вважаю, що заявлення судових витрат в цій частині представником позивачів є необґрунтованим. 
21.10.2025 від представника відповідача – адвоката Горбаєнко А. С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечення проти задоволення позову представник зазначила таке. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що діти отримували фінансове забезпечення від померлого: зокрема, це могли б бути банківські виписки про регулярне надходження аліментів чи квитанції, розрахункові документи, що підтверджують витрати на дітей (придбання одягу, іграшок, продуктів харчування, оплата гуртків чи медичні довідки про оплату лікування дітей тощо). 
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що діяв на момент ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Тобто, склад цивільного правопорушення у справах, пов`язаних із завданням шкоди джерелом підвищеної небезпеки, включає три необхідні елементи: наявність шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між цим діянням і шкодою. Втім представник відповідача вважає, що позивач залишив поза увагою, що хоча така відповідальність і настає незалежно від вини, вона не може наставати за відсутності протиправності поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між його діями та завданою шкодою. У даній справі кримінальне провадження за фактом ДТП було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. Постановою від 31.07.2024 про закриття кримінального провадження №12023240000000733 від 15.11.2023 встановлено, що велосипедист під час ДТП порушив вимоги п.п.6.2, 6.6 (а) ПДР України, чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля, який у свою чергу, виконуючи вимоги п.12.3 ПДР, не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста, а отже не може нести відповідальність за допущені велосипедистом порушення ПДР. Порушення велосипедистом ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП та її наслідками. Водій ОСОБА_4 діяв відповідно до встановлених правил та не мав можливості уникнути наїзду, що підтверджує відсутність його вини у спричиненні ДТП». Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують протиправність у діях водія ОСОБА_4 . Навпаки, встановлено, що саме дії загиблого перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП та її наслідками. Тобто, позивач фактично витлумачила категорію «відповідальність незалежно від вини» надто широко, ототожнивши «незалежність від вини» із «незалежністю від протиправності та причинного зв`язку». 
У даній справі ж відсутні не лише вина, але й будь-яка протиправність дій водія ОСОБА_4 , що унеможливлює застосування зазначеного підходу, оскільки недостатньо лише самого факту заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки без доведення протиправності та причинного зв`язку. 
Таким чином за відсутності в діях водія ОСОБА_4 обов`язкових умов цивільно-правової відповідальності, відсутній і сам склад правопорушення, що виключає можливість визнання ситуації страховим випадком. Відповідно між сторонами не можуть виникати жодні зобов`язання, у тому числі щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, моральної шкоди, пені та 3% річних. 
Також у відзиві представник відповідача зазначає, що вважає задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн недоцільною з таких причин. Так зазначає, що розмір судових витрат не є співрозмірним складності справи і не є пропорційним до предмета спору, оскільки послуги надані адвокатом обмежилися лише поданням позову, справа не складною та не вимагає значного обсягу юридичної роботи, оскільки спірні правовідносини повністю врегульовуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заявляє клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Окрім цього представник відповідача вважає, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 10000 грн є явно завищеними, не відповідають принципу розумності витрат та є необґрунтованими, а тому вимоги позивача стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не є співрозмірним та не підлягають стягненню з відповідача. 
29.10.2025 підготовче засідання не було проведено у зв`язку із зняттям з розгляду даної справи через перебування судді Гавриленко О. М. у черговій щорічній оплачуваній відпустці. 
12.11.2025 до суду представник позивачів – адвокат Нікітюк П. М. подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення підготовчого засідання. 
19.11.2025 від представника позивачів – адвоката Нікітюк П. М. до суду надійшла відповідь та відзив, у якій представник позивача заперечив проти аргументів представника відповідача, що були викладені нею у відзиві на позов, з посиланням на мотиви та норми закону, які викладені у позові. Додатково зазначив, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, ДТП, яка сталася 15.11. 2023 за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув батько неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір повинен бути визначений відповідно до положень пунктів 27.2 та 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також представник позивачів підтримав вимоги щодо відшкодування штрафних санкцій.
Окрім цього у зв`язку із висловленими стороною відповідача сумнівами у відзиві на позовну заяву, на підтвердження спільного проживання та перебування на утриманні та забезпечення належних умов для проживання неповнолітніх позивачів із померлим ОСОБА_8 просив долучити до матеріалів справи та розглянути докази: акт обстеження умов проживання від 27.11.2023 та супровідний лист до нього від Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 12/02-10-1564/23 від 28.11.2023. Такими доказами, безсумнівно, доводиться постійна участь ОСОБА_8 у житті сім`ї, здійснення забезпечення (утриманні) та впливі на виховання дітей. Окрім того зазначив, що обставини того, що на момент смерті ОСОБА_8 на його утриманні перебувало троє неповнолітніх дітей, двоє з яких є позивача по справі встановлена у рішенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2025 в справі № 682/276/25, яке залишене в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.08.2025. 
25.11.2025 від представника відповідача – ОСОБА_11 надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання.
26.11.2025 від представника відповідача – ОСОБА_11 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача заперечив проти аргументів представника позивачів, що викладені у відповіді на відзив та просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позову. При цьому представник заначив, що страховим випадком є не будь-яка ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а така ДТП, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за заподіяну шкоду. Відтак, передумовою виникнення обов`язку страховика є саме виникнення цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу, а не абстрактний факт ДТП чи самої смерті потерпілого. Орган досудового розслідування не просто «не встановив вини» водія ОСОБА_4 , навпаки прямо констатував відсутність у його діях будь-яких порушень ПДР та встановив, що причинний зв`язок із настанням наслідків має саме порушення з боку велосипедиста ОСОБА_8 , а не дії водія. Таким чином протиправність у діях водія ОСОБА_4 відсутня, причинний зв`язок між поведінкою водія ОСОБА_4 і шкодою відсутній; джерелом небезпеки, що фактично спричинило настання шкоди, виступили неправомірні дії самого потерпілого (велосипедиста ОСОБА_8 ). За таких умов відсутні обов`язкові умови деліктної відповідальності водія – і, відповідно, відсутня цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. А отже, відсутній і страховий випадок у розумінні статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також представник відповідача зазначив, що поданий позивачами акт обстеження умов проживання від 27.11.2023 не підтверджує факту чи розміру саме матеріального утримання дітей померлим ОСОБА_8 . З аналізу змісту акта вбачається, що його метою є оцінка побутових та житлових умов сім`ї, а не встановлення юридичного факту утримання чи розміру матеріального забезпечення. Крім того, акт складений після настання ДТП та смерті ОСОБА_8 (дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_6 , акт – 27.11.2023), отже він лише ретроспективно відображає суб`єктивні відомості, отримані від членів сім`ї. Отже, зазначений акт може бути використаний виключно як допоміжний доказ на підтвердження факту спільного проживання та загальної характеристики побутових умов, але він не є належним і достатнім доказом фактичного утримання неповнолітніх дітей померлим годувальником і розміру такого утримання.
02.12.2025 від представника позивачів – адвоката Нікітюка П. М. надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників не надходило.
Позивачі та їх законний представник будучи належним чином повідомлені про судове засідання в таке не з`явились. 
В судовому засіданні представник позивачів – адвокат Нікітюк П. М. позов підтримав, просив такий задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. 
Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Додатково пояснила, що подія виникла з вини потерпілого, а тому у страхової компанії не виникла відповідальність за завдану йому шкоду внаслідо дорожньо- транспортної пригоди. Крім того, представник відповідача вказала, що представник позивачів здійснив розрахунок часток відшкодування шкоди не у відповідності до приписів ст. 1200 ЦК України.
Третья особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлений про судове засідання в таке не з`явився, його представник - адвокат Манькут А. Ю. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, які зазначені ним у письмових поясненнях. 
Заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Судом установлено, що батьками малолітніх позивачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 (до укладення шлюбу – ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ), що підтверджується: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 16.06.2017 Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане 12.05.2018 Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 04.06.2025 Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 16, 17, 18).
Батько малолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 – ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , видане 20.11.2023 Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 19).
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію 15.11.2023 кримінального провадження за № 12023240000000753 за ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що 15.11.2023 близько 17 год 20 хв на перехресті автодороги Н-25 сполученням «Городище-Рівне-Старокостянтинів» біля повороту на м. Нетішин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Duster», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який внаслідок ДТП загинув на місці події (а. с. 20).
Постановою старшого слідчого відділу РЗСТ СУГУ Національної поліції в Хмельницькій області майора поліції Гришкевича І. В. від 31.07.2024 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 15.11.2023 за № 12023240000000753 було закрито за відсутністю в діянні водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даною постановою встановлено, що водій автомобіля «Renault» моделі «Duster» ОСОБА_4 діяв відповідно до вимог ПДР, не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_13 , в його діях відсутні невідповідності вимогам ПДР, які могли б перебувати у причинному зв`язку з настанням ДТП. При цьому, велосипедист ОСОБА_8 під час ДТП порушив вимоги п. п. 6.2, 6.6 (а) ПДР, чим створив небезпеку собі та іншим учасникам дорожнього руху, в тому числі і водієві автомобіля «Renault» моделі «Duster» ОСОБА_4 , який у свою чергу, виконуючи вимоги п. 12.3, як цього вимагають правила, не мав можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 . Порушення велосипедистом ОСОБА_8 вище зазначених Правил перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП та її наслідками (а. с. 21-23).
Як вбачається з полісу № АР6861676 страховиком ПАТ АСК «Скарбниця» застрахована цивільна-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «Renault» модель «Duster», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Станом на 15 листопада 2023 року поліс був діючим (а. с. 24).
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області № 682/276/25 від 23.02.2025, яке залишено в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.08.2025, позов ОСОБА_10 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 да ПАТ «АСК «Скарбниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АСК «Скарбниця» на користь ОСОБА_9 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 : - страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника для неповнолітньої дитини ОСОБА_9 в сумі 80400,00 грн; - моральну шкоду в сумі 16080,00 грн; - пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в сумі 459,93 грн; - 3% річних за період порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування в сумі 47,58 грн (а. с. 25-42, 43-53).
Вказаним рішенням встановлено, що у загиблого ОСОБА_8 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 на утриманні перебували неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 34).
Окрім цього рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області № 682/276/25 від 23.02.2025 було встановлено, що до осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 належать троє його малолітніх дітей і обоє батьків ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), а також, що станом на дату смерті ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі не перебував (а. с. 35). 
19.02.2024 представник позивачів ОСОБА_16 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , діючи через представника ОСОБА_17 , звернулася до ПАТ «АСК «Скарбниця» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років) в розмірі 160800,00 грн (2/3 частки страхового відшкодування, що належать неповнолітнім дітям загиблого) та з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 40200,00 грн (3/6 частки страхового відшкодування, що належать дружині та дітям загиблого) (а. с. 57, 58).
23.01.2025 за вих. № 73 ПАТ АСК «Скарбниця» надіслало представнику ОСОБА_18 – ОСОБА_17 повідомлення про прийняте рішення, а саме про відмову у здійсненні страхового відшкодування з тих підстав, що ПАТ АСК «Скарбниця» не може кваліфікувати дорожньо-транспортну подію(кримінальне провадження № 12023240000000753 від 15.11.2023), яка мала місце 15.11.2023 за участі водія автомобіля марки «Renault» модель «Duster» ОСОБА_4 та велосипедиста ОСОБА_8 , як страховий випадок. Тому, як наслідок, у страхової компанії не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також у листі зазначено, що копію постанови від 31.07.2024 про закриття кримінального провадження № 12023240000000753 представником позивача надано страховій компанії 21.10.2024 (а. с. 60-61).
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області № 679/1928/24 від 22.05.2025 позов ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_12 , моральну шкоду в розмірі 75000 гривень на кожного (а. с. 64-73). 
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 27.11.2023, складеного Службою у справах дітей Виконавчого комітету Нетішинської міської ради, померлий ОСОБА_8 проживав разом з ОСОБА_12 і дітьми на спільній території за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 161). 
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
На момент виникнення спірних правовідносин чинним був Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 зі змінами, а отже норми вказаного закону і будуть застосовані судом. 
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого» та її види. 
Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до пункту 27.2. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи які були на його утриманні або мали на день його смерті право на його утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Згідно з частиною другою 1200 ЦК України визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з врахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Згідно з частиною першою статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 та від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1641/20.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Водночас під час розгляду справи відповідач та третя особа не довели наявності непереборної сили чи умислу потерпілого у спричиненні ДТП, яка мала місце 15.11.2023 за участі велосипедиста ОСОБА_8 та транспортного засобу марки «Renault» модель «Duster» під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої загинув ОСОБА_8 .
Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, ДТП, яка сталася 15.11.2023 за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault» модель «Duster» під керуванням ОСОБА_4 і внаслідок якої загинув ОСОБА_8 , який є батьком малолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити малолітнім позивача страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір повинно бути визначено відповідно до положень пунктів 27.2 та 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вказаний висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 14.01.2019 у справі № 751/8121/17; від 30 жовтня 2019 року у справі № 323/2127/16-ц; від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1641/20.
З приводу посилань представника відповідача на позиції Верховного суду щодо неможливості застосування до даних правовідносин ст. 1187 ЦК України, оскільки у діях ОСОБА_4 не встановлено протиправності дій, суд зазначає таке.
Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Разом з тим, у даній справі та у справах на які посилається представник відповідача щодо застосування правових висновків Верховного Суду матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різним, а спірні правовідносини у цих справах не є подібними.
Визначаючи розмір страхового відшкодування малолітнім позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_2 за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого ОСОБА_8 , який є батьком позивачів, суд зазначає таке.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області № 682/276/25 від 23.02.2025, яке залишено в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.08.2025, встановлено, що у загиблого ОСОБА_8 на день смерті – ІНФОРМАЦІЯ_6 на утриманні перебували неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Окрім цього вказаним рішенням було встановлено, що до осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 належать троє його малолітніх дітей і обоє батьків ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), а також, що станом на дату смерті ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі не перебував .
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже на день смерті ОСОБА_8 на його утриманні перебували неповнолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 належать його троє малолітніх дітей і обоє батьків ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ).
Враховуючи викладене суд не приймає аргументи представника відповідача щодо відсутності доказів перебування малолітніх позивачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні ОСОБА_8 на день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Відповідач у своєму листі за вих. № 73 від 23.01.2025 повідомило представника позивачів ОСОБА_18 про прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування з підстави, що ПАТ АСК «Скарбниця» не може кваліфікувати дорожньо-транспортну подію, яка мала місце 15.11.2023 за участі водія автомобіля марки «Renault» модель «Duster» ОСОБА_4 та велосипедиста ОСОБА_8 , як страховий випадок.
При цьому суд звертає увагу, що вказаному листі ПАТ АСК «Скарбниця» не зазначав про відсутність документів, які підтверджували факт перебування малолітніх позивачів на утриманні ОСОБА_8 на день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Оскільки відсутні докази того, що померлий ОСОБА_8 працював та отримував заробітну плату, ураховуючи положення статті 1200 ЦК України та вимоги частини другої статті 1195 ЦК України, згідно з якою розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, суд вважає, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата на день смерті ОСОБА_8 становила 6700 грн. 
Отже, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям загиблого ОСОБА_8 на день його смерті становив 241200,00 грн (36 х 6700 грн = 241200 грн ), а кожен з утриманців має право на відшкодування 1/3 частки, розмір якої становить 80400 грн (241200 грн : 3 особи = 80400 грн).
При цьому загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди станом на 15.11.2023 становив 80400 грн (12 х 6700 грн = 80400 грн), а тому кожній особі, яка має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , а саме його трьом малолітнім дітям та двом його батькам, підлягає відшкодуванню страхова виплата у виді моральної шкоди у розмірі 16080 грн, з розрахунку 80400 грн : 5 осіб = 16080 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму та обов`язок страхувальника виплатити страхове відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди у разі настання страхового випадку.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Вказаний правовий висновок, вказаний у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі №6-282цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц.
Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
При цьому абзаци четвертий та п`ятий пункту 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містять в собі наступні положення:
якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили; 
у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
На підставі викладеного вище суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Проте суд не погоджується з періодом за який представник позивачів просить стягнути пеню, інфляційні втрати та 3% річних, а отже і з розрахунком їх сум, з огляду на таке. 
За розрахунком представника позивачів пеню, інфляційні та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування загальною сумою на одного позивача у розмірі 96480,00 грн нараховано за період з 19.05.2024 по 18.09.2025, оскільки, як зазначає представник позивачів, заяви про страхове відшкодування представником позивачів до ПАТ «АСК «Скарбниця» ним були подані 19.02.2024, а отже останній день 90-денного строку для здійснення страхового відшкодування припадав на 19.05.2025.
Як встановлено судом відповідач отримав заяву на долучення кінцевого рішення по кримінальному провадженню 31.10.2024, про що не заперечував представник позивачів в судовому засіданні, отже, відповідно до абзаців першого та четвертого пункту 36.2 ст. 36 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов`язаний був здійснити виплату на користь позивачів страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та моральної шкоди у загальній сумі 96480,00 грн до 28.01.2025 включно (не більше 90 днів на прийняття рішення та здійснення виплати). 
Проте відповідач не виплатив позивачам страхове відшкодування у визначений законом термін. 
Період нарахування штрафних санкцій за порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачами починається з 29.01.2025 (з наступного дня за днем закінчення 90-денного строку виплати страхового відшкодування) та закінчується 18.09.2025 – день яким представник позивача обмежує свої позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій.
При визначенні суми інфляційних втрат, 3% річних та пені на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд враховує вказане нижче. 
У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Провівши розрахунок індексу інфляції за період з 29.01.2025 по 18.09.2025, в якому кожному з позивачів не було відшкодовано спірну суму страхового відшкодування у загальному розмірі 96480,00 грн, судом встановлено, що індекс інфляції за вказаний період становить 105,096 %.
Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду № 905/21/19 від 26.06.2020, визначення величини приросту індексу споживчих цін 105,096 % має заокруглюватися до десяткового числа після коми, а тому за період з 29.01.2025 по 18.09.2025 року показник індексу інфляції становить 105,1% (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).
Отже інфляційні втрати кожного з позивачів за період з 29.01.2025 по 18.09.2025 у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання щодо відшкодування страхових сум у загальному розмірі 96480,00 грн, становить 4844,81 грн, визначені з розрахунку: 96480 грн (сума боргу) х 105,1% (індекс інфляції) - 96480 грн (сума боргу). 
Окрім цього, як вже було зазначено вище, суд вважає, що представником позивача цілком правомірно нараховано 3% річних на невиплачену відповідачем кожному з позивачів суму страхового відшкодування у загальному розмірі 96480 грн за період з 29.01.2025 по 18.09.2025, що дорівнює 233 дні. Однак, оскільки представником позивача помилково проведено розрахунок таких сум, з огляду на неправильне визначення періоду прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання, суд провівши розрахунок 3% річних встановив, що сума річних за період з 29.01.2025 по 18.09.2025 складає 1847,66 грн, які розраховано таким чином: 96480 грн (сума боргу) / 100 % х 3% (річні) / 365 днів х 233 дні (період прострочення виконання зобов`язання).
Розрахунок пені на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на невиплачену відповідачем кожному з позивачів суму страхового відшкодування у загальному розмірі 96480 грн треба провести за період з 29.01.2025 по 18.09.2025.
За відомостями Національного Банку України облікова ставка з 24.01.2025 по 06.03.2025 становила 14,50 % річних, а у період з 07.03.2025 по 18.09.2025 становила 15,50 % річних. 
Суд провівши розрахунок пені за прострочення виплати страхового відшкодування кожному з позивачів у загальному розмірі 96480 грн встановив, що розмір пені, який належить стягнути на користь кожного з позивачів за період з 29.01.2025 по 06.03.2025 складає 2836,25 грн (розрахунок: 96480 (сума боргу) x (2 x 14,50 (облікова ставка) : 365 (днів у році)) x 37 (днів прострочення) : 100), а за період з 07.03.2025 по 18.09.2025 складає 16060,62 грн (розрахунок: 96 480 (сума боргу) x (2 x 15,50 (облікова ставка) : 365 (днів у році)) x 196 (днів прострочення) : 100). 
Отже загальний розмір пені, який необхідно стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів, за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 29.01.2025 по 18.09.2025 становить 18896,87 грн (2836,25+16060,62).
На підставі викладеного позовні вимоги позивачів про стягнення з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» шкоди, заподіяної смертю годувальника, стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги про стягнення зі страхової компанії інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також пені на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають частковому задоволенню у межах сум визначених судом. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України та зважаючи на те, що позивачі при зверненні до суду з даним позовом звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1827,94 грн (2422,40х75,46/100).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, стягнення пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних та моральної шкоди– задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 : шкоду, заподіяну смертю годувальника, у розмірі 80400 гривень 00 копійок; моральну шкоду у розмірі 16080 гривень 00 копійок; пеню у розмірі 18896 гривень 87 копійок; інфляційні втрати у розмірі 4844 гривні 81 копійка; 3% річних у розмірі 1847 гривень 66 копійок, а всього 122069 (сто двадцять дві гривні шістдесят дев`ять) гривень 34 копійки.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_3 : шкоду, заподіяну смертю годувальника, у розмірі 80400 гривень 00 копійок; моральну шкоду у розмірі 16080 гривень 00 копійок; пеню у розмірі 18896 гривень 87 копійок; інфляційні втрати у розмірі 4844 гривні 81 копійка; 3% річних у розмірі 1847 гривень 66 копійок, а всього 122069 (сто двадцять дві гривні шістдесят дев`ять) гривень 34 копійки.
У задоволенні решти позову – відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь держави у розмірі 1827 гривень 94 копійки судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про сторін у справі:
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП відсутній, місце проживання: АДРЕСА_2 .
Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП відсутній, місце проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивачів: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивачів: ОСОБА_5 , адреса робочого місця: 35800, Рівненська область, Рівненський район, м.Острог, РНОКПП НОМЕР_7 ;
Відповідач: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», ідентифікаційний код 13809430, місцезнаходження: м. Львів, вул. Саксаганського, буд. 5; 
Представник відповідача Горбаєнко Анна Сергіївна, адреса робочого місця: 79005, м. Львів, просп. Шевченка, 7а/16, ЄДРПОУ 43929548;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 , адреса робочого місця: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Повний текст рішення суду виготовлений 02.04.2026.

Суддя О.М. Гавриленко