Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/700/25
26 лютого 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Чорній К. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом від 21 січня 2011 року після смерті мами ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавиці.
Заявлені вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт та на випадок смерті розпорядилась належним їй майном на її користь. Позивачка зазначає, що мама була вдовою. За життя ОСОБА_2 належало майно, в тому числі і домоволодіння що знаходяться по АДРЕСА_1 .
З метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона звернулась до нотаріальної контори, однак постановою від 15 травня 2025 року у вчиненні відповідної нотаріальної дії відмовлено у зв`язку з тим, що нею не надано правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Відповідно до довідки Солотвинської селищної ради Князевич К. Ф. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала у власному житловому будинку в АДРЕСА_1 .
В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що інших спадкоємців, які б мали право на прийняття спадщини після смерті її матері немає, у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори ніхто не звертався. 
З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. 328, 1268 ЦК України, позивачка просить позов задовольнити. 
В підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Федорів С. І. не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.
Представник відповідача - Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав заяву в якій просить розгляд справи провести без участі представника селищної ради, позов визнає. 
Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, з огляду на подану суду представником відповідача Солотвинської селищної ради заяву про визнання ним заявлених вимог, оскільки підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав, свобод чи законних інтересів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. 
Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 84 років, померла ОСОБА_2 , про що 25 травня 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 6 та виконавчим комітетом Яблунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).
До складу спадщини померлої ОСОБА_2 увійшло належне померлій майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .
Відповідно до наданої суду копії довідки ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", до складу домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , станом на 01 листопада 2001 року входили: житловий будинок загальною площею 79,6 кв.м (житлова площа – 57,8 кв.м), літня кухня площею 50,8 кв.м, сарай площею 13,6 кв.м, майстерня площею 18,2 кв.м, стодола площею 15,3 кв.м, стайня площею 34,0 кв.м, сарай площею 11,1 кв.м, вбиральня, гараж площею 22,1 кв.м, сарай площею 7,6 кв.м, сарай 16,0 кв.м, криниця. 
Станом на 12 грудня 2024 року (момент здійснення поточної інвентаризації), до складу домоволодіння входили: житловий будинок загальною площею 108,5 кв.м (житлова площа – 60,1 кв.м), літня кухня площею 50,8 кв.м, сарай площею 13,6 кв.м, майстерня площею 18,2 кв.м, стодола площею 15,3 кв.м, стайня площею 34,0 кв.м, вбиральня, гараж площею 22,1 кв.м, гараж площею 28,5 кв.м, криниця, огорожа. Демонтовано житловий будинок загальною площею 79,6 кв.м (житлова площа 57,8 кв.м), побудовано житловий будинок площею 108,5 кв.м. (житлова площа 60,1 кв.м)та побудовано гараж площею 28,5 кв.м. Даний вид робіт, зі слів заявника, виконаний в 2009 році. Заявником не представлено дозвільних документів на виконання зазначеного виду робіт.
Щодо реєстрації права власності встановлено, що згідно архівних даних 01 листопада 2001 року за ОСОБА_2 , було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності – свідоцтво про право власності видане 01 листопада 2001 року Яблунською сільською радою на підставі рішення №35 Яблунської сільської ради від 09 жовтня 2001 року. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 01 листопада 2001 року, реєстровий запис №89 книга 1. Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТ» не реєструвалось (а.с.55).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Яблунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 51 від 10 листопада 2009 року (а.с.85-86), ОСОБА_2 , відповідно до заяви від 09 листопада 2009 року (а.с.87), отримав дозвіл на перебудову житлового будинку на власній садибній ділянці в АДРЕСА_1 .
Згідно з технічним паспортом від 12 грудня 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зазначений об`єкт нерухомості збудовано у 2009 роки (а.с.11-15).
Відповідно до довідки Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №40/12.11-15 від 30 квітня 2025 року, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала до дня смерті у власному житловому будинку в АДРЕСА_1 (а.с.10).
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 на праві власності належав померлій ОСОБА_2 , яка у встановленому порядку отримала дозвіл на перебудову індивідуального житлового будинку із господарськими спорудами на старому садибному місці.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1216, 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 1, 2 ст.1268 ЦК України).
Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців з дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.
З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 21 січня 2011 року видно, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось, а також те, на що вона за законом буде мати право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.6).
Згідно з копією довідки, виданої Яблунською сільською радою 05 вересня 2016 року, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була вдовою, до дня смерті разом з нею за даною адресою проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_1 , 1970 року народження, зять ОСОБА_3 , 1969 року народження та онука ОСОБА_4 , 2001 року народження. 
06 вересня 2016 року державним нотаріусом Богородчанської районної державної нотаріальної контори за заявою – ОСОБА_1 , була відкрита спадкова справа № 200/2016, заява №407 (а.с.41). Цього ж дня до Спадкового реєстру внесено інформацію про реєстрацію спадкової справи (спадкодавець - ОСОБА_5 , номер спадкової справи у спадковому реєстрі - 59455286) (а.с.50).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 08 січня 2025 року, чоловік спадкодавиці ОСОБА_2 – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 49 років, актовий запис №21 (а.с.56-58).
Відповідно до повідомлення №02-14/294 від 15 травня 2025 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 . Підставою відмови вказано відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння, оскільки спадкоємець не надав документів, які підтверджують, що право власності на будинок було зареєстроване за спадкодавцем ОСОБА_2 (а.с.9).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Разом з тим, нотаріальна відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння, спричинила ситуацію, за якої спадкоємиця не можуть здійснити жодних юридичних дій, пов`язаних з реалізацією майнових прав на успадковане домоволодіння.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості , в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За умови наявності актів відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним.
Крім того, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивачка ОСОБА_1 оформити своє право на спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; представник відповідача Солдотвинської селищної ради позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76, 77-80, 81, 82, 89, 200, 2006, 263 - 265, 280-281 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті мами ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення виготовлено 02 березня 2026 року.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . 
Відповідач: Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 77753 Івано-Франківська область Івано-Франківський район с-ще Солотвин, вул. Чорновола, 7а, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04357041.
Суддя