15.04.26
22-ц/812/842/26
Провадження № 22-ц/812/842/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

15 квітня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 945/2982/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України 
на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області, постановлену 26 лютого 2026 року суддею Лопіною О.О., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Міністерства внутрішніх справ України, ГУНП в Миколаївській області, Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України в особі ліквідаційної комісії про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У грудні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – Притикіна І.І., звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з указаним вище позовом.
Позивач зазначав, що 09.01.2011 о 16 год 10 хв. на 126 км автодороги М14 «Одеса-Новоазовськ» інспектором ІДПС Коблевської роти ДПС Левчуком О.В. було здійснено затримання та вилучення належного йому транспортного засобу марки «Део Ланос» державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснено вилучення свідоцтва про реєстрацію НІС НОМЕР_2 від 29.05.2005 та ключів від транспортного засобу. Підставою для вчинення таких дій стала постанова слідчого СВ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2023 арешт майна ОСОБА_1 скасовано. 
З того часу вчинені представником позивача дії щодо розшуку транспортного засобу результатів не дали, встановити місце його знаходження не виявилося можливим.
Станом на час пред`явлення позову середня ринкова вартість транспортного засобу становить 159 316 грн, про стягнення цієї суми на відшкодування збитків і просив позивач.
Крім того, посилаючись на спричинення йому моральних страждань, ОСОБА_1 просив стягнути також 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року провадження у справі зупинено до встановлення кола спадкоємців.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник Міністерства внутрішніх справ Отрода Т.Ю., посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким провадження у справі закрити у зв`язку зі смертю позивача.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що у цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, нанесені фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди здійснюється негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. 
13.07.2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20) дійшов висновку, що в частині третьої статті 1230 ЦК передбачено правило, за яким право на відшкодування моральної шкоди спадкується, у випадках коли воно було присуджено особі за життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди не допускається. 
Аналіз вищевикладеного свідчить, що суд першої інстанції відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України мав би своєю ухвалою закрити провадження у справі.
Узагальнені доводи інших учасників 
Державна казначейська служба України у своєму відзиві на апеляційну скаргу просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Посилалася на те, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (частина третя статті 1230 Цивільного кодексу України). Отже, по своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. 
Головне управління національної поліції у своєму відзиві просило апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Зазначало, що постановою Голосіївського райсуду м. Києва від 16.03.2023 року кримінальне провадження за обвинувачення ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності. Накладений постановою слідчого арешт скасовано.
Отже, у цих спірних відносинах сам позивач ОСОБА_1 набув право вимагати як матеріальної шкоди у вигляді вартості неповерненого автомобілю, так і відшкодування морального шкоди.
У постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 662/541/15-ц (провадження № 61-44995св18) Верховний Суд виснував, що під час застосування буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Проте це неповністю відповідало би змісту статей 608, 1218, 1219 ЦК України та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися б спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання і спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. 
Тому основним критерієм включення таких прав до складу спадщини повинно бути встановлення того, чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. 
Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини є припис частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні. 
Аналіз підстав позову свідчить, що вимога про відшкодування майнової шкоди у спірних правовідносинах безпосередньо не пов`язана із особою спадкодавця, не має суто особистісного характеру, а отже у цій частині позову справа повинна бути зупинена на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України. 
Таким чином, апеляційна скарга МВС України може бути задоволена частково з прийняттям нового судового рішення - про закриття провадження у справі в частині відшкодування моральної шкоди, а судове рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди повинна залишитись без змін.
2.Мотивувальна частина
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження може бути оскаржена окремо від рішення суду.
Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 15 квітня 2026 року, датою ухвалення рішення є 15 квітня 2026 року.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Позиція апеляційного суду
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України). 
Якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі, суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України) до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України). 
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). 
У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, (якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва), суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а у разі, коли провадження у справі вже відкрито, - закриває таке провадження (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України). 
У постанові від 18 січня 2023 року в справі № 752/16818/18 Верховний Суд зробив висновок, що процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Проте процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли правонаступництво відбулось у майнових відносинах. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи суду потрібно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах.
У постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 760/9496/21 Верховний Суд виснував, що визначальним під час вирішення питання про залучення правонаступників до участі у справі є встановлення, чи допускають спірні правовідносини правонаступництво та чи є відомими особи, які прийняли спадщину. 
Саме для встановлення осіб, які прийняли спадщину, статтею 251 ЦПК України передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі, правовідносини у якій допускають правонаступництво.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
До складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу (стаття 1219 ЦК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Схожий висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що "водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах".
При застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. 
Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. 
Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини вказує зміст частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні.
У справі, що переглядається, право на відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди безпосередньо не пов`язане з особою спадкодавця, не має суто особистого характеру, а тому у спірних правовідносинах допускається правонаступництво.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження до встановлення кола спадкоємців за позовними вимогами ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Натомість відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Отже, до складу спадщини входить те майно, у тому числі й грошові кошти, яке належало померлому або на отримання якого він мав право.
При цьому моральна шкода відшкодовується безпосередньо особі, яка зазнала фізичних або моральних страждань. Отже, у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди припиняється, оскільки воно нерозривно пов`язане з особою позивача.
З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не допускають правонаступництва.
У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією з сторін у справі, та спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у цій частині позовних вимог. 
Отже, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому ухвалив частково незаконне та необґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного колегія судді доходить висновку про залишення без змін ухвали суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі за позовом про відшкодування матеріальної шкоди, та про скасування ухвали суду в частині зупинення провадження у справі за вимогами про відшкодування моральної шкоди.
На підставі пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції в частині зупинення провадження за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, та ухвалює у цій частині нове рішення – про закриття провадження на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.
За наведеного апеляційна скарга Міністерства внутрішніх справ підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справи задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2026 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби, Міністерства внутрішніх справ України, ГУНП в Миколаївській області, Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України в особі ліквідаційної комісії про відшкодування моральної шкоди, скасувати та закрити провадження у справі в цій частині. 
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова
---------------------------------
Повну постанову складено 15 квітня 2026 року