Справа № 522/22161/25
Провадження № 3/522/515/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В., за участі секретаря судового засідання – Єрьоміної К.М., у присутності захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності – адвоката Зубрев В.О. (в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ), розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності гр.  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, –

ВСТАНОВИВ:
22.09.2025 року о 23:35 год. в м. Одеса, вул. Незалежності (Армійська), 7, водій ОСОБА_1 керував електросамокатом «JET» з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою газоаналізатору Алкотест Драгер, та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.
За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водій ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 528175 від 30.11.2025 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Від захисника Аргунова В.П. до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі відносно його підзахисного на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування клопотання захисник зазначив наступне: 
- в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
- в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження законності підстав для зупинки, на які посилається орган поліції; 
- матеріали справи не містять доказів наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, а отже й законні підстави для проведення огляду були відсутні;
- безпідставна зупинка самокату у спірних правовідносинах має наслідком здобуття недопустимих доказів; 
- працівниками поліції було допущено грубе порушення встановленої процедури проведення огляду особи на стан сп`яніння, оскільки вони, в порушення приписів ст.266 КУпАП, не направляли ОСОБА_1 до уповноваженого закладу охорони здоров`я, що свідчить про недійсність процедури в цілому; 
- в порушення норм діючого законодавства ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, суд доходить такого висновку. 
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Норма ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Відповідно до п. 2.5 Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння також передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
Протокол у справі про адміністративне правопорушення є основним джерелом доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність у діянні особи правопорушення. Лише належно оформлений протокол дозволяє всебічно розглянути справу по суті.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Повноваження працівників поліції щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння регламентовано ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також іншими спеціальними нормативно-правовими актами.
Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, при обставинах, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 462175 від 23.09.2025 року, підтверджується: 
- відеозаписом на DVD-R диску, на якому зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» ООР від 23.09.2025 року; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; 
- довідкою про отримання особою посвідчення водія, згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 01.08.2013 року; 
- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП.
Так, захисник зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Суд відхиляє вказані доводи захисника, оскільки з відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, надав пояснення з цього приводу працівникам поліції. 
Крім того, працівниками поліції відповідно до вимог закону було названу причину зупинки транспортного засобу, а саме відсутність світло відбиваючих елементів одягу, що є порушенням п. 4.4 ПДР. 
Таким чином, суд відхиляє доводи захисника щодо незаконності підстав зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Крім того, захисник в своєму клопотанні посилався на те, що матеріали справи не містять доказів того, що даний самокат взагалі обладнаний електродвигуном, в тому числі потужністю понад 3 кВт та якимось чином відносяться до категорії електросамокатів і взагалі до транспортних засобів. 
Так, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом електросамокат.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗаконуУкраїни «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 № 2956-IX, легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
З викладеного вбачається, що електричний транспортний засіб, яким є електросамокат, законом віднесено до транспортного засобу. Крім того, в диспозиції ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами, без зазначення їх технічних характеристик, а отже за керування всіма видами пристроїв, які законом віднесено до транспортного засобу.
Таким чином, зазначенні в протоколі характеристики транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 дають всі підстави вважати, що його віднесено законом до транспортного засобу. 
Також, захисник в своїх поясненнях зазначив, що органом поліції не долучено жодного об`єктивного та беззаперечного доказу наявності ознак сп`яніння, з долучених відеозаписів не вбачається, щоб поліцейські повідомляли про виявлену ознаку почервоніння очей, на відеозаписі не вбачається ознак того, що особа перебуває в стані сп`яніння, поведінка останнього відповідає обстановці, мова чітка, хода стійка. 
Так, згідно п. 2 Розділу І Інструкції, вбачається, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Таким чином, аналізуючи нормативно-правову базу, яка регулює порядок проведення огляду на стан сп`яніння щодо водіїв, можна дійти висновку, що законодавцем не закріплено обов`язку зазначення у протоколі ознак алкогольного сп`яніння встановлених у водіїв транспортних засобів.
Слід зазначити, що виходячи зі змісту викладених вище пунктів Інструкції, встановлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння є проявом суб`єктивного сприйняття працівників поліції, що в свою чергу не суперечить закону та підзаконним нормативно-правовим актом, які регулюють порядок проходження водіями транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.
Однак даний факт, не спростовує наявності у водія транспортного засобу встановлених працівником поліції ознак сп`яніння.
В свою чергу водій транспортного засобу не позбавлений права або пройти у передбачений законом спосіб запропонований працівником поліції огляд на стан сп`яніння або відмовитись від його проходження.
Суд не приймає до уваги доводи захисника, щодо відсутності в матеріалах справи доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, оскільки працівниками поліції не було конкретизовано заклад охорони здоров`я, натомість використано фразу «медичний заклад».
Згідно п. 7 Розділу І Інструкції № 1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Так, відповідно до п. 9 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Обов`язок водія, згідно з п. 2.5 ПДР України, полягає у неухильному дотриманні вимоги поліцейського пройти огляд.
З матеріалів відеофіксації вбачається, що на пропозицію працівника поліції проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду, водій ОСОБА_1 відмовився.
Крім того, захистом не надано доказів того, що водій ОСОБА_1 виявляв бажання пройти огляд, але не зміг реалізувати це право через необізнаність щодо назви закладу охорони здоров`я. Навпаки, зафіксована відмова свідчить про свідоме небажання проходити процедуру огляду як таку, незалежно від назви чи адреси закладу охорони здоров`я.
Відмова від огляду в медичному закладі є закінченим складом правопорушення з моменту її висловлення водієм у відповідь на законну та зрозумілу пропозицію поліцейського.
Оскільки водій ОСОБА_1 заздалегідь відмовився від самої поїздки до будь-якої медичної установи, подальша деталізація назви закладу з боку поліцейського була недоцільною.
Згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.
Крім того, слід зазначити, що згідно чинного законодавства єдиним закладом у місті Одесі, якому надається право проводити такі огляди є «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» (скорочена назва КНП «ООМЦПЗ» ООР»). 
Суд відхиляє доводи захисника щодо порушення працівниками поліції норм діючого законодавства, щодо нерозяснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Вказані доводи захисника спростовуються підписом ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу, щодо роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Судом був переглянутий відеозапис на DVD-R диску з місця події з нагрудних камер працівників поліції, який долучено до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівниками поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку освідування водія, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння та зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР України, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відмовилась на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Таким чином, з викладеного випливає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.
Доводи захисника свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли та спростовуються дослідженими матеріалами справи.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб – накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При накладенні адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, які відповідно до ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено. 
Обставин, які відповідно до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір 0.2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Будь-яких доказів щодо наявності пільг, які передбачають звільнення особи від сплати судового збору, матеріали справи не містять та суду на момент розгляду справи надано не було.
Підстав для закриття провадження по справі, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 7, 9, 24, 33, 34, 130, 221, 280, 283, 284, 285 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», –

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок на користь держави.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення в апеляційному порядку.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, в разі не сплати у встановлений строк штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, а в разі оскарження протягом трьох місяців з дня розгляду апеляційної скарги.

Суддя Приморського районного суду
м. Одеси    Ірина ЦИБ