КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7657/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №111250003194 від 30.09.2025 р.;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не включення до страхового стажу: періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р. та період роботи на Кіровоградському спільному підприємстві “Центрумбодекс” з 05.07.1993 р. по.01.06.1994 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути її заяву про призначення дострокової пенсії за віком від 22.09.2025 р., зарахувати до страхового стажу: період догляду за дитиною з інвалідністю з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р., період роботи на Кіровоградському спільному підприємству “Центрумбодекс” з 05.07.1993 р. по.01.06.1994 р. та призначити і виплачувати їй пенсію за віком починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії.
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 від 17.11.2025 позовну заяву залишено без руху.
Згідно розпорядження керівника апарату Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року №357 “Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ та додаткових матеріалів справи” призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи №340/7657/25 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 .
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу розподілено на суддю Кармазину Т.М.
Ухвалою суду від 13.01.2026 справу прийнято до провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.48-49).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області із заявою та відповідними документами про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні дострокової пенсії за віком їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки не зараховано до стажу періоди роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, згідно довідки, в якій не прослідковується номер, дата і підстави видачі документу. Між тим вказує, що відповідачем частково зараховано період догляду за дитиною-інвалідом. На думку позивача, відмова у зарахуванні періоду роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994 та періоду догляду за дитиною-інвалідом з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р. до загального стажу та призначення пенсії відповідно до ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є неправомірною.
Ухвалою суду від 12.02.2026 витребувано докази (а.с.52-53).
Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.56-59), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. Вказує, що вік позивача на дату звернення 50 років 1 день, страховий стаж особи становить 13 років 5 місяців 5 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, згідно довідки, в якій не прослідковується номер, дата і підстави видачі документу. Згідно поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у позивача відсутнє. Окрім того, вказує, що якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Підставою для видачі ЛКК такої довідки є наявність в медичній документації дитини в період до досягнення нею 6-річного віку діагнозу, встановленому відповідним спеціалістом, який відповідає переліку медичних показань для визнання дитини інвалідом та діючому на вказаний період часу. Таким чином, відповідач вважає, що дії управління є правомірними та такими, що гуртуються на Конституції, законах України, а відтак адміністративний позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 
Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що у позивача є донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.23). Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 від 25.03.2009 позивач отримувала виплату на доньку, як за дитину-інваліда. (а.с.22).
Згідно з медичним висновком №35 від 10.04.1996 р. на дитину-інваліда з дитинства до 16 років №35, ОСОБА_3 має вроджену аномалію розвитку зорового аналізатора (а.с.8).
Відповідно до медичного висновку №68 від 07.04.2011 р., ОСОБА_3 є дитиною інвалідом до 18 років (висновок дійсний до 11.05.2013; дата переогляду 01.04.2013); захворювання (паталогічний стан) відповідає розділу ХІ пункту 2 підпункту 2.13 “Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років”, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516 (а.с.10).
У подальшому, донці позивачки видано довідку до акту огляду МСЕК серія 12 ААА №176478 від 26.05.2016, відповідно до якої їй встановлено І (першу) Б групу інвалідності безтерміново (інвалід дитинства по зору). (а.с.7).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.09.2025 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. (а.с.61) При цьому, суд звертає увагу відповідача, що вік заявниці - 50 років.
Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та прийнято рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком від 30.09.2025 №111250003194. (а.с.4, 77) 
Вказане рішення мотивовано тим, що страховий стаж особи становить 13 років 05 місяців 05 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, згідно довідки, в якій не прослідковується номер, дата і підстави видачі документу. Згідно поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у позивача відсутнє.
Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про надання інформації щодо зарахування періодів догляду за дитиною-інвалідом.
Листом від 21.10.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30.09.2025 р. №111250003194 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Обчислений згідно з наданими документами та даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб, її страховий стаж склав 13 років 05 місяців 05 днів (прорахований по 31.08.2025), в тому числі період догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 01.01.2007 по 10.05.2023 (обчислений за даними, наявними в системі персоніфікованого обліку). Окрім того зазначено, що розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу періодів догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 28.09.1999 по 14.04.2003 та з 12.10.2003 по 31.12.2003 можливе лише за умови надання документів, передбачених п.10 Порядку №637. Зарахувати до страхового стажу періоди догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 01.01.2004 по 31.12.2006 та з 11.05.2013 по 28.02.2025 немає можливості, з підстав відсутності в системі персоніфікованого обліку інформації про отримання нею допомоги в органах соціального захисту населення та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с.5-6).
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначені пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до п.а ч.1 ст.3 Закону №1788-ХІІ право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
Згідно з частиною 5 статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Порядок прийняття та оформлення документів для призначення пенсії за віком врегульовано "Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Згідно пункту 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобу Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).
Згідно із статтею 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Період, протягом якого особа перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, передбаченій пунктом 20 частини першої статті 25 Закону України "Про відпустки", включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Тобто, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Умови призначення дострокової пенсії за віком наведені у статті 115 розділу XIV-1 ("Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян") Закону №1058-IV. 
Право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Також і статтею 17 Закону №1788-ХІІ передбачено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).
Згідно п.2.1. до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема: 6) документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком:
жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону.
Пунктом 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про вид отриманої допомоги та період її одержання (за наявності).
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ст.62 Закону №1788-ХІІ).
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. 
Згідно з пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці і лише у випадку відсутності трудової книжки, записів у ній або ж, якщо наявні записи неправильні чи неточні щодо періодів роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Досліджуючи зміст трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 22.11.1999 р., суд встановив, що така дійсно не містить запису про роботу у період з 05.07.1993 по 01.06.1994 (а.с.12).
Разом з цим, для підтвердження відповідного періоду роботи позивачем було надано до пенсійного органу довідку, видану Кіровоградським спільним підприємством “Центрумбодекс”, у якій вказано, що позивач була прийнята швачкою 4-го розряду з 05.07.1993 р. на спільне підприємство “Центрумбодекс” м. Кіровограда та звільнена з 01.06.1994 р. за власним бажанням. Довідка видана у зв`язку з відсутністю бланків трудових книжок. (а.с.11).
Окрім того, надано інформаційне повідомлення Державного архіву Кіровоградської області від 26.02.2025 р. про те, що документи з особового складу (кадрових питань) Кіровоградського спільного підприємства “Центрумбодекс” до архіву на зберігання не надходили, тому надати архівну довідку про стаж її роботи в 1993, 1994 роках немає можливості (а.с.14).
Так, у спірному рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, згідно довідки, в якій не прослідковується номер, дата і підстава видачі документу. При цьому, вищевказана довідка містить відбиток печатки відповідного роботодавця та підпис відповідальної особи, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для не зарахування відповідного періоду роботи позивача до страхового стажу, за відсутності у відповідача обґрунтованих доказів того, що позивач не мала стажу роботи в СП “Центрумбодекс”.
Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а. Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Отже, відповідачем протиправно не зарахованого до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності, а саме: період з 05.07.1993 по 01.06.1994 згідно довідки, виданої Кіровоградським спільним підприємством “Центрумбодекс”, про що визначено в оскаржуваному рішенні.
Щодо періодів догляду за дитиною-інвалідом з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р., суд зазначає, що вказаним періодам відповідачем в оскаржуваному рішенні не надано будь якої оцінки, не конкретизовано такий період, не зазначено у зв`язку з якими підставами вони не зараховуються до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості встановити, який саме період у даному випадку не було зараховано відповідачем до стажу ОСОБА_1 , як догляду за дитиною з інвалідністю.
Водночас, ухвалою суду про витребування доказів від 12.02.2026 року суд зобов`язав відповідача подати до суду належним чином завірені копії усіх документів, які покладені в основу оскаржуваного рішення №111250003194 від 30.09.2025 р., належним чином засвідчені копії документів, що були подані позивачем разом із заявою від 22.09.2025 про призначення пенсії, заяву про призначення пенсії, а також усі матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На виконання вимог ухвали Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області надано розрахунок страхового стажу, з якого вбачається, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано, зокрема, періоди догляду за дитиною-інвалідом до 16 років з 01.01.2007 по 10.05.2013 (а.с.76зв.). 
Листом від 27.10.2025 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило позивача про те, що зарахування до страхового стажу періодів догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 28.09.1999 по 14.04.2003 та з 12.10.2003 по 31.12.2003 можливе лише за умови надання документів, передбачених п.10 Порядку №637. Зарахувати до страхового стажу періоди догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 01.01.2004 по 31.12.2006 та з 11.05.2013 по 28.02.2025 немає можливості, з підстав відсутності в системі персоніфікованого обліку інформації про отримання нею допомоги в органах соціального захисту населення та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року №917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Згідно з пунктом 2.18 Порядку № 22-1, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-IV.
При цьому, визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто, при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття “інваліда з дитинства”, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а, Верховним Судом в постанові від 19.10.2020 у справі № 510/475/17.
Як свідчать матеріали справи, позивач виховує з народження свою доньку ОСОБА_3 , яка відповідно до медичних висновків є дитиною-інвалідом.
Відповідно до медичного висновку №35 від 10.04.1996 р., ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом до 16 років.
Відповідно до медичного висновку №68 від 07.04.2011 р., ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом до 18 років.
Суд зауважує, що зазначені медичні висновки містять інформацію про захворювання (патологічний стан), а саме вроджену аномалію розвитку зорового аналізатора. Зворотний бік містить висновок, що захворювання (паталогічний стан) відповідає розділу VІ пункту 2 підпункту 2.13 “Переліку медичних показань”, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516.
Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12-ААА №176478 встановлено, що ОСОБА_3 має першу групу інвалідності, причина інвалідності: інвалід дитинства по зору.
Матеріалами справи підтверджено, що зазначені медичні документи були додані позивачем до заяви про призначення пенсії, відтак досліджувались відповідачем при прийнятті спірного рішення.
Суд повторно наголошує, що пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
За наведеного, суд констатує, що до заяви про призначення пенсії позивачем було надано пенсійному органу всі передбачені нормами діючого законодавства документи. 
Пункт 10 Порядку 637 встановлює, що час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі:
інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;
документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).
З наведеного суд констатує, що пенсійний орган має дискреційні повноваження на самостійне отримання від органів соціального захисту населення інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за дитиною з інвалідністю.
Суд також звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
В контексті цього суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів направлення відповідачем запитів, листів та здійснення інших повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду до страхового стажу.
На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
При цьому в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до ст.115 Закону №1058 безпідставно не враховано до страхового стажу (трудового стажу) ОСОБА_1 періоду роботи згідно з 05.07.1993 р. по 01.06.1994 р. згідно довідки Кіровоградського СП «Центурмбодекс».
Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов також висновку, що право позивача порушено рішенням від 30.09.2025 №111250003194 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком та суд доходить висновку, що це рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області винесено протиправно, необґрунтовано та не пропорційно, а тому підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги в якій позивачка просить зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй дострокову пенсію за віком, то суд зазначає, що задоволення позовної заяви в такий спосіб порушить принцип дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень щодо розгляду зави позивача про призначення пенсії та саме призначення пенсії, тому у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.
Враховуючи те, що відповідачем прийнято протиправне рішення та при цьому не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи на Кіровоградському спільному підприємстві “Центрумбодекс” з 05.07.1993 р. по 01.06.1994 р, а також не вирішено питання щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до стажу періодів догляду за дитиною з інвалідністю з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р., що сукупно зумовило передчасний висновок про відсутність необхідного стажу та прийняття рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, яке судом визнано протиправним і скасовано, тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком від 22.09.2025 року, зарахувавши до страхового стажу позивача вказані періоди роботи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 
При цьому, під час повторного розгляду заяви відповідачу належить вирішити питання щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до стажу догляду за дитиною з інвалідністю з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р..
Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. (а.с.24) слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 263, 293, 295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30.09.2025 р. №111250003194 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком від 22.09.2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05.07.1993 рік по 01.06.1994 рік та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_3 ) здійснені судові витрати на оплату судового збору в сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА