ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/16341/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (далі – ГУ ПФУ у Миколаївській області, відповідач – 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач – 2), в якій просить суд: 
- визнати протиправним рішення №134450018503 від 06.06.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), до страхового стажу періодів роботи з 20.09.1980 по 16.05.1982 – у радгосп «Звенигородський» згідно запису у трудовій книжці НОМЕР_2 , з 14.05.1985 по 03.04.1989 у радгоспі «Звенигородський», з 05.11.1993 по 16.02.1998 у Звенигородському робкоопу, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 10.12.1999 по 06.06.2000, з 06.05.2002 по 31.12.2003 в УВСП «Галев ресурс» згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що при розгляді поданих позивачем документів відповідач дав їм формальну оцінку та прийняв протиправне рішення про відмову в призначенні пенсії, не врахувавши до страхового стажу період роботи радгоспі «Звенигородський та в УВСП «Галев ресурс». А також періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю. Тому звернувся до суду із даним позовом. 
Ухвалою від 18.08.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
26.08.2025 від відповідача – 1 за вх. №69009 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що позивач звернувся 29.05.2025 до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 та 06.06.2025 прийнято рішення № 134450018503, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. На день подання заяви про призначення пенсії вік позивача становить 61 рік 05 місяців. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії позивачу встановлено, що під час призначення пенсії за віком до страхового стажу не було зараховано період роботи: згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.09.1984: з 14.05.1985 по 03.04.1989, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу; з 05.11.1993 по 16.02.1998, оскільки наявний допис дати прийняття; з 10.12.1999 по 06.06.2000 отримання матеріальної допомоги по безробіттю, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; з 06.05.2002 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; з 01.01.2004 по 30.04.2004, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків; згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 20.09.1980: протягом вересня 1980 року - лютого 1997 року, оскільки титульний аркуш трудової книжки засвідчено підприємством агроторгове селянське товариство з обмеженою відповідальність «Звенигород»», на якому особа не працювала. Згідно із записами трудової книжки особа з 20.09.1980 по 16.05.1982, з 04.09.1984 по 15.03.1996 працювала в радгоспі «Звенигородський». Записи про звільнення засвідчені печатками «Агроторгове селянське товариство з обмеженою відповідальність «Звенигород»». Інформація про перейменування/реорганізацію підприємства відсутня. Отже, страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 24 дні. З урахуванням викладеного позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за заявою від 29.05.2025 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 06.06.2025 № 134450018503 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства. Відтак, представник відповідача – 1 вважає вимоги позовної заяви такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість. Просив суд відмовити у задоволенні позову. 
27.08.2025 від позивача за вх. №69433 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача пояснила, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є власником трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна позиція викладена у постанові від 06.02.2018 № 677/277/17 Касаційного адміністративного суду Верховний Суду. Вказаний аргумент не був спростований відповідачем. У зв`язку з неправильним, на думку відповідача - 1, веденням трудової книжки позивача, йому не зараховано до трудового стажу періодів: роботи з 14.05.1985 по 03.04.1989, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу; роботи з 05.11.1993 по 16.02.1998, оскільки наявний допис дати прийняття. При цьому, про так званий "допис" відповідач зробив висновок по відтінку чорнила. На 6-й сторінці відзиву відповідач лише переписав власне оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії (констатував, що ним не було зараховано періодів роботи), та жодним чином не спробував спростувати доводів позовної заяви. В той же час, позовна заява також містить обґрунтування з покликанням на абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на Закон України «Про зайнятість населення» 1991 року, в редакції, чинній на момент отримання позивачем допомоги по безробіттю, системний аналіз яких дає підстави зробити висновки, що допомога по безробіттю, яка виплачувалась позивачу та запис про яку міститься у його трудовій книжці, зараховується до страхового стажу відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому пенсійний орган неправомірно не зарахував до його стажу періоду з 10.12.1999 по 06.06.2000. Цей аргумент також не був спростований відповідачем -1. Відповідач -1 також не зробив спроби спростувати викладені у позовній заяві доводи позивача про те, що до його стажу повинен бути зарахований період з 06.05.2002 по 30.04.2004, оскільки внесення відомостей в реєстр застрахованих осіб - це питання роботодавця, який мав обов`язок такі відомості подати та пенсійного органу, який мав такі відомості внести. Згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/ призначення пенсії. Пенсійний орган також не спростував жодного аргументу позивача, підтвердженого архівними документами, з приводу стажу у радгоспі "Звенигородський", котре було в подальшому реорганізовано у ТзОВ Агроторгове селянське товариство "Звенигород" (ідентифікаційний код 00857539). Враховуючи наведене, представник відповідача вважає, що відповідач у відзиві лише переписав власне рішення про відмову в призначенні пенсії, при цьому не навівши жодного аргументу на спростування доводів позовної заяви. З урахуванням наведеного, представник позивача позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. 
02.09.2025 від відповідача – 2 за вх. №70798 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано: згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.09.1984: роботи з 14.05.1985 по 03.04.1989, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу; роботи з 05.11.1993 по 16.02.1998, оскільки наявний допис дати прийняття; отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 10.12.1999 по 06.06.2000, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалось у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; роботи з 06.05.2002 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; роботи з 01.01.2004 по 30.04.2004, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків; протягом вересня 1980 року – лютого 1997 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 20.09.1980, оскільки титульний аркуш трудової книжки засвідчено підприємством “Арготоргове селянське товариство з обмеженою відповідальністю “Звенигород”, на якому особа не працювала. Згідно із записами трудової книжки особа з 20.09.1980 по 16.05.1982, з 04.09.1984 по 15.03.1996 працювала в радгоспі “Звенигородський”. Записи про звільнення засвідчені печатками “Агроторгове селянське товариство з обмеженою відповідальністю “Звенигород”. Інформація про перейменування/реорганізацію підприємства відсутня. Вік позивача 61 рік 05 місяців. Страховий стаж становить - 18 років 10 місяців 24 дні. Працює. Представник відповідача -2 вважає, що дії органів Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії позивачу є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України.
05.09.2025 від позивача за вх. №71557 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що включаючи ГУ ПФУ у Львівській області в число відповідачів у справі, позивач керувався тим, що згідно п. 1.1 розділу І Порядку 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). В даному випадку - це був структурний підрозділ ГУ ПФУ у Львівській області. В разі задоволення позовних вимог, виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи - в даному випадку також ГУ ПФУ у Львівській області. Крім цього, представник позивача зазначила, що на сторінці 6 відзиву відповідач вперше зачіпає питання стажу роботи в колгоспі за період 1965 року, зокрема виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві. Пенсійний орган, відмовляючи ОСОБА_1 в зарахуванні до трудового стажу періоду роботи в радгоспі "Звенигородський", мав зауваження лише до того, що запис в трудовій книжці позивача про звільнення був завірений правонаступником агроторгового селянського товариства з обмеженою відповідальністю "Звенигород", а не щодо норми його трудової участі. В той же час, відповідач жодним чином не спростував надані позивачем архівні документи про правонаступництво. Крім цього, відповідач без жодного аргументу чи власного висновку, в чому полягає порушення роботодавцем позивача ведення трудової книжки, лише наводить цитати з відповідної Інструкції, яка визначає порядок ведення трудових книжок у спірний період. Також на сторінці 8 відзиву крім цитат закону "Про зайнятість населення" не зробив жодного висновку, який би вказував на те, чому позивачу не слід зараховувати до трудового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю. Більше того, не надано жодного спростування аргументів позивача, викладених у позовній заяві, щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів, за які відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб, зокрема, не висловив своєї думки на доводи позивача, що відповідальність за відображення відповідних даних покладається на роботодавця та пенсійний орган, а не особу. Просив суд позов задовольнити.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
29.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 
ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком та 06.06.2025 прийнято рішення № 134450018503, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. На день подання заяви про призначення пенсії вік позивача становить 61 рік 05 місяців. Страховий стаж особи становить 18 років 10 місяців 24 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.05.1985 по 03.04.1989, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу; роботи з 05.11.1993 по 16.02.1998, оскільки наявний допис дати прийняття; отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 10.12.1999 по 06.06.2000, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалася у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; роботи з 06.05.2002 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; роботи з 01.01.2004 по 30.04.2004, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Всього не зараховано стажу 10 років 7 місяців 27 днів згідно трудовою книжкою НОМЕР_3 
Позивач із такою відмовою не погоджується, відтак змушений був звернутися до суду за захистом своїх законних прав. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
За змістом ч. 1 ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідач – 1 мотивував це тим, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Оскільки відповідачем – 1 до страхового стажу не враховано періоди роботи позивача згідно записів з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.09.1984. Зокрема не враховано періоди роботи з 14.05.1985 по 03.04.1989, оскільки в підставах внесення запису про прийняття наявне виправлення дати наказу; роботи з 05.11.1993 по 16.02.1998, так як наявний допис дати прийняття; отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 10.12.1999 по 06.06.2000, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалася у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; роботи з 06.05.2002 по 31.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; роботи з 01.01.2004 по 30.04.2004, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Всього не зараховано стажу 10 років 7 місяців 27 днів згідно трудовою книжкою НОМЕР_3 
Як передбачено ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Положеннями ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), у відповідності п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Суд наголошує, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Як передбачено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
На момент внесення записів у трудових книжках позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі - Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Згідно з п. 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п. 2.5. Інструкції № 162).
Згідно з п. 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Як вбачається із записів трудової книжки НОМЕР_3 , позивач працював: 
- з 04.09.1984 по 15.11.1984 в радгоспі «Звенигородський»;
- з 04.05.1985 по 03.04.1989 в радгоспі «Звенигородський». В даті Наказу про прийняття на роботу №107к від 17.05.85 року особою роботодавця, відповідальною за ведення трудових книжок, виправлено місяць прийняття на роботу, однак після виправлення місяць співпадає з місяцем запису у графі 2, а саме – травень 1985 року;
- з 05.04.1989 по 01.11.1993 – Пустомитівське автотранспортне підприємство; 
- з 05.11.1993 по 22.10.1998 – Прийнятий у Звенигородський робкооп, який був реорганізований у Звенигородське ГРТКП та ліквідований, позивач переведений у хлібокомбінат Пустомитівський;
- з 20.11.1998 по 06.06.2000 – перебував на обліку у центрі зайнятості та отримував допомогу з безробіття. 
- з 11.09.2000 по 16.01.2002 - ЗАТ «Галнафтохім»;
- з 06.05.2002 по 30.04.2004 – УВСП «Галев ресурс». 
- з 11.09.2006 по 30.12.2008 – ПП ОСОБА_2 ;
- з 12.06.2019 по10.09.2019 – ПАТ «Укрнафта»;
- з 24.09.2019 – ТзОВ «Успіх ВМ». 
Крім цього, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , позивач також працював: з 20.09.1980 по 16.05.1982 – у радгосп «Звенигородський»;
- з 12.06.1982 по 20.06.1984 – період строкової військової служби, який не оспорюється відповідачем;
- з 04.09.1984 по 15.03.1996 – прийнятий у радгосп «Звенигородський» після завершення служби в армії; 
- з 30.05.1996 по 21.02.1997 – ВО «Полярон». 
Щодо твердження відповідача про недоліки заповнення трудової книжки, суд зазначає таке.
Згідно п. п. 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. При прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Страховий стаж позивача підтверджується, зокрема трудовою книжкою НОМЕР_3 та трудовою книжкою № НОМЕР_2 . 
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, основним документом, який підтверджує страховий стаж є копія трудова книжна, а інші документи слугують, як додаткове підтвердження стажу роботи, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Недолік оформлення трудової книжки, а саме: дата народження не відповідає паспортним даним позивача, а виправлення зроблено з порушенням інструкції ведення трудових книжок, що викликало сумніви ПФ щодо перерахунку пенсії, не є такими, з яких неможливо встановити факт страхового стажу позивача у відповідний спірний період часу. Відсутність інших документів на підтвердження страхового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним страхового стажу.
Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Щодо твердження представника відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу період роботи позивача з 06.05.2022 по 30.04.2004 у зв`язку із відсутністю відомостей про трудові відносини в реєстрі застрахованих осіб, суд звертає увагу на таке. 
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №1058-IV з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється персоніфікований облік.
Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV).
Як передбачено ч. ч. 4-6, 9, 10 ст. 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Як встановлено судом, позивач в період з 06.05.2002 по 30.04.2004 працював в УВСП «Галев ресурс». В матеріалах справи наявні також індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, з яких можна встановити, що у вказаний період позивачеві виплачувалась заробітна плата.
Таким чином, оскільки з наявних у справі письмових доказів встановлено, що з 06.05.2002 по 30.04.2004 позивачеві нарахована та виплачена заробітна плата, на яку відповідно, нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період його роботи.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу-позивача (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки ця особа не може нести відповідальність замість роботодавця.
Відповідальним за внесення відомостей у реєстр застрахованих осіб є саме пенсійний орган, в той час, як за подачу таких відомостей у формі звіту відповідає роботодавець. Сплата страхових внесків від зарплати працівника є обов`язком роботодавця. У зазначений період відомостей здебільшого подавались у паперовій формі. Запис у трудовій книжці позивача про трудові відносини не містить виправлень. Питання подання відомостей та їх подальше відображення в реєстрі застрахованих осіб за вказаний період – це відповідальність роботодавця і пенсійного органу, а не працівника. 
Оскільки з наявних у справі письмових доказів встановлено, що позивач працював у спірний період та отримував заробітну плату, на яку підлягали нарахуванню страхові внески, тому у відповідача – 1 були відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи.
Щодо не зарахування до стажу періоду отримання позивач допомоги по безробіттю, то суд звертає увагу на таке. 
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV до періодів, з яких складається страховий стаж особи відноситься період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. 
Згідно з записом №13 у трудовій книжці допомога по безробіттю призначена згідно ст. 28 ч. 3 та ст. 29 п. 1а Закону України «Про зайнятість населення». 
Закон України «Про зайнятість населення» 1991 року, в редакції, чинній на момент отримання позивачем допомоги по безробіттю, передбачав, що допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації громадянина у державній службі зайнятості до працевлаштування, але не більше 360 календарних днів протягом двох років; для осіб передпенсійного віку (п.п. "г" п. 1 ст. 5 цього Закону) - до 720 календарних днів, а громадянам, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше шести місяців) перерви, та громадянам, які вперше шукають роботу, допомога по безробіттю виплачується не більше 180 календарних днів. 
Згідно з записом №14 виплата допомоги по безробіттю припинена відповідно до ст.30 п. 1з, цього ж Закону ( у зв`язку із закінченням строку їх виплати). Тобто у випадку щодо записів №13-14, йдеться про період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю, що зараховується до страхового стажу відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV. 
Пункт «г» ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV передбачає як окрему підставу для виплати допомоги по безробіттю проходження професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості. 
Згідно з записом №15 позивач почав отримувати матеріальну допомогу по безробіттю з 10.12.1999 року. 
Стаття 31 Закону «Про зайнятість населення» у чинній на дату призначення матеріальної допомоги редакції визначала призначення матеріальної допомоги по безробіттю. 
Так, безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. 
В той же час, розмір матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки визначався статтею 27 цього ж закону. 
Згідно з записом №16 у трудовій книжці позивача, йому 06.06.2000 припинено виплату допомоги по безробіттю. Тобто, із зазначеного вбачається, що допомога по безробіттю, яка виплачувалась позивачу в період з 10.12.1999 по 06.06.2000 є продовженням того ж виду допомоги по безробіттю, що згідно з записами №13-14, тільки право на яку мали ті категорії громадян, середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї яких не перевищував встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Крім цього, суд зауважує, що агроторгове селянське товариство з обмеженою відповідальністю «Звенигород» (код 00857539, адреса: Україна, Львівська область, Пустомитівський район, село Звенигород, вул. Мічуріна) має статус зареєстровано, свідоцтво про державну реєстрацію недійсне. Тобто дані про юридичну особу не внесені до ЄДРПОУ у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», відповідно відсутня інформація про припинення такого у встановленому порядку.
Відтак, суд погоджується із доводами представника позивача, що немає підстав вважати, що юридична особа припинялася і документи постійного зберігання передавалися до архівної установи. Відомості про керівника – відсутні взагалі. 
На адвокатський запит представника позивача у Державний архів Львівської області отримано документи, які були передані на зберігання Регіональним відділенням Фонду державного майна України щодо припинення радгоспу «Звенигородський». Зокрема, відповідно до Наказу №2445 від 30.10.1995 року припинено діяльність держгоспу «Звенигородський» правонаступником вважати як державного господарства, а його колективне сільськогосподарське підприємство, яке буде створене товариством покупців і зареєстроване в місцевих органах влади та передано по акту приймання-передачі від 31.10.1995 до новоствореного товариства.
З листа №4/11-3240 від 31.12.1996 Регіонального відділення Фонду державного майна України вбачається, що створене внаслідок реорганізації товариство отримало назву «Звенигород». 
В постанові Кабінету Міністрів України від 15.05.1995 №343 «Про затвердження переліку об`єктів, що підлягають обов`язковій приватизації у 1995 році» Держгосп «Звенигородський» код 00857539 (Пустомитівський район, Львівська область) включено до переліку об`єктів, що підлягають обов`язковій приватизації у 1995 році. 
Згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань, з кодом ЄДРПОУ 00857539 зареєстровано агроторгове селянське товариство з обмеженою відповідальністю «Звенигород», про яке згадувалось вище. 
Таким чином, оскільки код ЄДРПОУ є один і той же і він присвоюється юридичній особі та не змінюється під час процедури реорганізації шляхом перетворення, мова йде про одну і ту ж юридичну особу. Інших документів для підтвердження правонаступництва чи своєї роботи у держгоспі «Звенигородський» позивач надати не має можливості, оскільки такі не передавались на зберігання до архіву. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювати свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на положення ч. 2 ст. 9 КАС України, якою встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, беручи до уваги висновок суду про те, що відповідачем – 1 протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд доходить до висновку про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 06.06.2025 за №134450018503, а тому його необхідно скасувати та, як наслідок, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача спірні періоди його роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно з п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, підміняючи дискреційні функції ПФУ.
Отже, після скасування судом зазначеного вище рішення відповідач – 1 зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 29.05.2025 і прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи наведене, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить, суд вважає за можливе зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком та прийняти за наслідками її розгляду мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі, попередньо врахувавши до страхового стажу період роботи з 20.09.1980 по 16.05.1982 – у радгосп «Звенигородський» згідно запису у трудовій книжці НОМЕР_2 , з 14.05.1985 по 03.04.1989 у радгоспі «Звенигородський», з 05.11.1993 по 16.02.1998 у Звенигородському робкоопу, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 10.12.1999 по 06.06.2000, з 06.05.2002 по 31.12.2003 в УВСП «Галев ресурс» згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 .
Згідно з вимогами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають часткового задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Крім того, представником позивача у позовній вимозі заявлена вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Однак, позивачем не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу та не надано документів щодо надання таких послуг адвокатом.
У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 
В И Р І Ш И В : 
адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення №134450018503 від 06.06.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159, адреса місця знаходження: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до загального страхового стажу періоди роботи з 20.09.1980 по 16.05.1982 – у радгосп «Звенигородський» згідно запису у трудовій книжці НОМЕР_2 , з 14.05.1985 по 03.04.1989 у радгоспі «Звенигородський», з 05.11.1993 по 16.02.1998 у Звенигородському робкоопу, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 10.12.1999 по 06.06.2000, з 06.05.2002 по 31.12.2003 в УВСП «Галев ресурс» згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159, адреса місця знаходження: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 29.05.2025 та прийняти за наслідками її розгляду мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ 13844159, адреса місця знаходження: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 19.02.2026. 

Суддя Потабенко В.А.