Справа № 296/11128/24
2/296/192/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Маслак В.П.,
за участю секретаря судового засідання Пшегалінській К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024р. ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №22.03.2024-100002256 від 22.03.2024р. в розмірі 22000,00 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 22.03.2024р. укладено Кредитний договір (оферти) №22.03.2024-100002256. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000,00 грн., строком на 70 днів, дата повернення 30.05.2024р., фіксована незмінна процентна ставка - 1% за 1 день користування кредитом.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 30.05.2024р. утворилась заборгованість у розмірі 22000,00 грн., яка складається із заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 11000,00 грн.; процентів - 7700,00 грн.; комісії – 1650,00 грн.; неустойки – 1650,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, представник ТОВ «Споживчий центр» просить суд вимоги позовної заяви задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у поданій заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. У письмових поясненнях від 04.08.2025р. вказала, що заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення неустойки та просила врахувати приписи ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги визнає частково, згідно умов паспорту споживчого кредиту та додатку до кредитного договору № 22.03.2024-100002256 від 22.03.2024 р. за яким до повернення погоджено суму в розмірі - 18 128,58грн., з яких тіло кредиту - 11 000грн., відсотків - 7 128грн. 
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 22.03.2024р. укладено Кредитний договір (оферти) №22.03.2024-100002256 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов: сума кредиту складає 11000,00 грн; строк кредитування – 70днів, з дати його надання; дата повернення кредиту – 30.05.2024р.; процентна ставка - 1% за один день користування Кредитом. Реквізити платіжної карти для надання коштів: 4149-49хх-хххх-8504 (а.с. 18-29).
Зявка підписана електронним підписом позичальника-одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е386 (а.с. 29).
Відповідно до квитанції Liqpay грошові кошти у розмірі 11000,00 грн. зараховано 22.03.2024р. на картку/рахунок НОМЕР_1 за договором №22.03.2024-100002256 (а.с. 30).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 22000, 00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000,00 грн., процентів - 7700,00 грн., комісії – 1650,00 грн., неустойки – 1650,00 грн. (а.с. 34).
Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України
Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від ТОВ «Споживчий центр» грошових коштів не повернув, докази протилежного суду не надано.
За вказаних обставни слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість (тіло кредиту) за кредитним договором у розмірі 11000,00 грн. 
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Як вже зазначалось, в пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки від 22.03.2024р., які підписані відповідачем, зазначено фіксовану незмінну процентну ставку, у розмірі 1% за один день користування Кредитом. 
Підписавши вказану інформацію про умови кредитування відповідач відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. 
А тому заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача 7700,00 грн. заборгованості за відсотками є правомірними та підлягають задоволенню. 
Натомість вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 1650,00 грн. та неустойки в сумі 1650,00 грн. задоволеними бути не можуть з таких мотивів.
Відповідно до частин першої та другої ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої ст.11, частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1650,00 грн. є неправомірним та не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає нормам Закону України «Про споживче кредитування» та усталеній практиці Верховного Суду.
Разом із тим, відповідно до п.18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Цим пунктом також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, в силу дії прямої норми вказаного вище Закону, ТзОВ «Споживчий центр» зобов`язано було списати боржнику заборгованість за неустойкою в сумі 1650,00 грн., адже вона нарахована за кредитним договором укладеним після 24 лютого 2022 року, тобто у період дії воєнного стану, що нині триває. Однак позивач списання неустойки не здійснив, а всупереч положень Закону в 2024 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, у тому числі неустойки, яка випливає з кредитних правовідносин.
Із огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення неустойки в сумі 1650,00 грн. також задоволеними бути не можуть.
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. 
Разом з тим, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно задоволеним вимогам 2059,00 грн.
Керуючись ст. ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 22.03.2024-100002256 від 22.03.2024р. у розмірі 18700,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суму сплаченого судового збору у розмірі 2059,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Головуючий суддя В. П. Маслак