КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2767/2026 Доповідач - Ратнікова В.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа № 759/11138/25
27 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Борзова Ярослава Едуардовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначало, що 10.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 6952406 про надання споживчого кредиту, який був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/dokuments.
Згідно умов вказаного кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн (п. 1.3. кредитного договору); строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 10 днів. Пункт 1.5.1.стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.
Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А3512», після чого відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн. на свою платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера.
ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором та надало йому кредит в сумі 10 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" про перерахування коштів.
У період з 10.08.2023 року по 26.05.2024 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора (ТОВ «Авентус Україна») в розмірі 8457.50 грн., які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 8457.50 грн. 
Згідно умов п. п. 3 п. 4.1. кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. 
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
З урахуванням викладеного, просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 37 661 грн, з яких: сума кредиту 10 000 грн, сума процентів за користування кредитом 27 661 грн., та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за кредитним договором № 6952406 від 10.08.2023 року у загальному розмірі 37 661 (тридцять сім тисяч шістсот шістдесят одну) гривню 00 копійок, яка складається з:
тіла кредиту в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок;
процентів за користування кредитом, нарахованих первісним кредитором, в сумі 13 731 (тринадцять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 00 копійок;
процентів за користування кредитом, нарахованих новим кредитором (позивачем), в сумі 13 930 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ 44559822) судові витрати у загальному розмірі 12 422 (дванадцять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, які складаються з:
судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок;
витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Борзов Ярослав Едуардович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, ухвалене за неповного з`ясування та недоведеністю судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, у зв`язку з чим, рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.
Зазначає, що позивачем на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за позикою не долучено до матеріалів справи документу, передбаченого ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також доказів того, що такий переказ є завершеним. 
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем надано Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27.05.2024 року №485, в якому зазначено: «Інформуємо про те, що наступні операції, які зазначено у Додатку до листа Вих. №485 від 27.05.2024 року, є успішні. По всім операціям, грошові кошти було відправлено за відповідним призначенням. В додатку до листа наведений список з інформацією про ідентифікатор трансакції (Transaction ID), дату переказу (Date of issue), замаскований номер карти (Masked card) та суму кредиту (Loan amount). При цьому, у даному листі не вказаний повний номер банківської картки, не вказується отримувач та/або власник карти, що унеможливлює встанолення приналежності банківської картки саме відповідачу. Доказів про відкриття рахунку та емітування цієї картки на ім`я ОСОБА_1 позивачем не надано. 
Отже, не спираючись на припущення, за відсутності належних та достатніх доказів, вважає, що неможливо встановити факт перерахування коштів ТОВ « Авентус Україна» саме відповідачу.
Вказує на те, що дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості вважає, що він сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів, відповідно до укладеного договору, позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів: 1) платіжного доручення; 2) платіжної вимоги-доручення; 3) розрахункового чеку; 4) платіжної вимоги; 5) меморіального ордеру, вважає, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника.
Зазначає, що згідно долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості, за весь час позивачем нараховувались проценти в розмірі 1,99%. Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. За змістом пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» положення ч.5 ст.8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводиться в дію поетапно, а саме: протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так, протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Починаючи з 25.12.2023 року протягом перших 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5%, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків. Таким чином, визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (120 днів) перевищує встановлений законодавством максимальний розмір процентної ставки (1,5%).
Окрім того, зазначає, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, до вступу адвоката у справі та укладання договору з адвокатом вже неодноразово була висловлена думка Верховного Суду в аналогічних справах даної категорії, тобто, фактично сформована судова практика за спорами такої категорії, а тому для професійних досвідчених адвокатів дана категорія справ не становить надмірної складності, не потребує допомоги помічників, значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, отже, не займає багато часу на виготовлення документів та збору додатків до них.
Звертає увагу, що надання правових послуг адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем здійснюється на постійній основі і лише тільки за період з 01.09.2025 року по 21.09.2025 року пошук судових справ на сайті Судової влади відображає більше 50 справ, в яких Столітній Михайло Миколайович є представником ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» в подібних справах. Згідно долученого договору, крайній договір між адвокатом і позивачем укладений 10.12.2024 року.
Зазначає, що послуги «Складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6952406 від 10.08.2023 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 до суду: Святошинський районний суд міста Києва» та «Складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів, згідно акту» є фактично однією послугою, яка охоплюється складанням позовної заяви.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що згідно долученого акту виконаних робіт, адвокатом надано послугу «Представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6952406 від 10.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , в тому числі, участь у судових засіданнях». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року відкрито провадження у даній справ порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
21 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» -Крюкової Марини Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, позивач не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства.
Зазначає, що на підтвердження укладання Договору №6952406 про надання споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна» з ОСОБА_1 , позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «A3512», який, відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
Окрім того, зазначає, що відповідачем, на підтвердження укладення кредитного договору на отримання коштів було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок кредитора , що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову, та відповідними квитанціями.
Вказує на те, що відповідач, оформлюючи кредитний договір, заходить на Вебсайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з правилами, паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом, тощо. 
Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. А тому вважає, що жодних сумнівів в тому, що 10.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту, не виникає.
Зазначає, що оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.
Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості Товариством в свою чергу було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний Директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою Товариства. При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно, застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості відповідача у цій справі. 
Зазначає, що переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.
Вказує на те, що у зв`язку із неможливістю самостійно надати докази підтвердження належності банківської картки відповідачу представником позивача разом із подачею позовної заяви було подано клопотання про витребування доказів. Суд дане клопотання не розглянув, у матеріалах справи міститься клопотання про витребування доказів.
Вважає, що у даній справі проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви.
Право позивача на стягнення заборгованості з відповідача підтверджено належними та допустимими доказами, що і встановив суд першої інстанції. Тож, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Таким чином, вважає, що доводи апелянта спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Отже, апелянтом не підтверджено жодного доводу про будь-які порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, рішення у цивільній справі №759/11138/25 є законним та обгрунтованим, докази у справі досліджено всебічно та їм надано належну оцінку, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6952406 про надання споживчого кредиту, який був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/dokuments.
Згідно з пунктом 1.3 вказаного договору сума кредиту складає 10 000 грн. 00 коп.
Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 360 днів.
Відповідно до умов пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день.
Пунктами 1.6 - 1.8.2 кредитного договору визначено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 75218,24% річних; за зниженою ставкою 71542,31 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 81 640 грн., за зниженою ставкою - 81 540, 50 грн.
Відповідно до пункту 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто, метод «факт/факт».
Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. договору кредиту, споживач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором.
Пункт 5.1 договору визначає, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.5.3. договору.
Згідно з умовами пункту 9.6 кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
ОСОБА_1 підписав договір кредиту електронним підписом - одноразовим ідентифікатором А 3512.
Згідно з інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 485 від 27.05.2024 року, відповідно до укладеного договору на переказ коштів № ФК-20/11/2019 від 28.11.2019 року було успішно перераховано кошти 10.08.2024 року, о 23:45 , на суму 10 000,00 грн., номер транзакції - 271999029, маска картки НОМЕР_1 .
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. 
Згідно п.1.1. вказаного договору фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку N?1 та є невід?ємною частиною договору. 
Згідно п.1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов?язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді.
З картки обліку договору, наданої ТОВ «Авентус Україна», вбачається, що заборгованість відповідача становить суму у розмірі 23 731 грн, з яких: 10 000 грн - тіло кредиту, 13 731 грн нараховані проценти за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором № 6952406 про надання споживчого кредиту від 10.08.2023 року, за період з 27.05.2024 року по 04.08.2024 року заборгованість по процентам у відповідача ОСОБА_1 становить 13 930 грн.
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача- ОСОБА_1 шляхом направлення на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначену при укладенні кредитного договору( а.с. 39, том 1). 
Рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 року єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було вирішено змінити найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на те, що надані позивачем докази (кредитний договір, договір факторингу, розрахунок заборгованості) є належними та допустимими, підтверджують факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Нарахування процентів, здійснене позивачем, є правомірним та відповідає умовам кредитного договору та нормам чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача про стягнення судових витрат обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6952406 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором А 3512 .
Без реєстрації ОСОБА_1 на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» не був би укладений.
Отже, підписавши 10.08.2023 року договір №6952406 про надання споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором А 3512, ОСОБА_1 добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.
Посилання апелянта на відсутність належних та достатніх доказів перерахування коштів позивача саме відповідачу колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у загальному розмірі 10 000,00 грн відповідачеві (позичальнику) підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 485 від 27.05.2024 року, відповідно до укладеного договору на переказ коштів № ФК-20/11/2019 від 28.11.2019 року було успішно перераховано кошти 10.08.2024 року, о 23:45 , на суму 10 000,00 грн., номер транзакції - 271999029, маска картки НОМЕР_1 .
Вказаний номер картки було зазначено відповідачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Пунктом10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113 перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ****** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Отже, з боку позивача відсутні порушення, та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
Доказів того, що на картку №  НОМЕР_1 не було перераховано 10.08.2023 року кредитних коштів у загальному розмірі 10 000,00 грн відповідач не надав
Отже, вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції на підставі належної правової оцінки обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, та наданих доказів дійшов обґрунтованого висновку про укладення договору про надання споживчого кредиту №6952406 від 10.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1  в електронній формі, із застосуванням одноразового пароля-ідентифікатора (А 3512), а також отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 10 000 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами.
Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Як встановлено судом, 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. 
Згідно п.1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов?язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку N?5 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді.
Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року клієнт ( ТОВ «Авентус Україна») передав, а фактор ( ТОВ «ФК « Фінтраст Україна») прийняв Реєстр боржників кількістю 16 723, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 149 395 902, 29 грн. Реєстр Боржників передано в повному об?ємі відповідно до умов договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, будь-яких зауважень до зазначеного Реєстру немає.( а.с. 90).
Вказаний акт прийому-передачі реєстру боржників містить підписи та відтиски печаток і клієнта і фактора, а тому є належним доказом переходу прав вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».
Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 27 травня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №6952406, в загальному розмірі 23 731 грн, з яких: 10 000 грн - тіло кредиту, 13 731 грн нараховані проценти за користування кредитом ( а.с. 41).
Вказаний договір факторингу та акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 рокумістять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, підтверджують належний перехід до позивача прав вимоги до ОСОБА_1 .
Договір факторингу є чинним, оскільки його дійсність ніким не оспорено, а тому він підлягає виконанню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що додані позивачем до позовної заяви документи є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту передачі права вимоги позивачу, як новому кредитору за кредитним договором, укладеним відповідачем з первісним кредитором.

Щодо нарахування відсотків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме, надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У справі, яка переглядається, фактичні обставини справи вказують на те, що позивач (кредитор) довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит, надання позичальнику кредитних коштів, тобто, виконання належним чином своїх обов`язків.
Заявлені позивачем вимоги про сплату процентів за користування грошовими коштами, що були надані як кредит, та обраховані позивачем (кредитором) на узгоджених сторонами умовах договору відповідно до п.1.5.1 договору про надання споживчого кредиту, а саме: стандартна процентна ставка становить 1, 99 % за кожен день користування кредитом.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору № 6952406 від 10.08.2023 року. Зазначений договір недійсним в частині сплати процентів за користування не визнано.
При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Так, розрахунком заборгованості підтверджується, що з 10.08.2023 року по 19.08.2023 року відповідачу нараховувалися проценти за користування кредитом за процентною ставкою 1, 89%, з 21.08.2023 року по 30.11.2023 року - за процентною ставкою 1, 99 %, з 27.05.2024 року по 04.08.2024 року -1,99%.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу Iцього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом,якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Досліджуючи розрахунок заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом, колегія суддів апеляційного суду встановила, що позивачем розмір заборгованості за нарахованими процентами в сумі 27 661грн обраховано з 10.08.2023 року по 19.08.2023 року за процентною ставкою у розмірі 1, 89%, з 21.08.2023 року по 30.11.2023 року за процентною ставкою- 1, 99 %, з 27.05.2024 року по 04.08.2024 року - 1,99%.
Колегія суддів також зазначає, що як вбачається із розрахунку заборгованості нарахування відсотків за період з 01.12.2023 по 26.05.2024 року не здійснювалось.
Визначаючи розмір заборгованості в частині процентів за користування кредитом у межах погодженого сторонами договору строку надання кредиту, колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи з 24.12.2023 року має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року- не більше 1%, встановила, що наведені позивачем розрахунки в частині заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 24 грудня 2023 року по 06 травня 2024 року не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
За проведеними розрахунками, з урахуванняммаксимального розміру денної процентної ставки 1,5%, що діє з 22.04.2024 року, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за період з 27.05.2024 року по 04 .08.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» становить 10 500 грн (70 днів х 150 грн в день).
Отже, загальна сума заборгованості за процентами становить 24 231 грн ( за період з 10.08.2023 по 26.05.2024 року - 13 731 грн. + за період з 27.05.2024 року по 04 .08.2024 року за ставкою 1,5% -10 500 грн).
Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентами за період з 10.08.2023 року по 04.08.2024 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 24 231,00 грн. В інший частині вимог про стягнення заборгованості за складовою боргу за нарахованими процентами слід відмовити.
В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження.
Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Борзова Ярослава Едуардовича правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не дослідив усіх передбачених нормою права юридичних фактів, наявність яких впливає на остаточний результат справи, та без належної перевірки розрахунку заборгованості помилково в основу висновку щодо розміру заборгованості в частині нарахованих процентів за користування кредитом поклав обчислення, наведені позивачем, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру боргу, який підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за кредитним договором № 6952406 від 10.08.2023 року і в частині розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заявипозивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Після апеляційного перегляду позовні вимоги задоволено частково (90,89 %), а тому судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь «ФК «Фінтраст Капітал» за подання позовної заяви, становить 2201,72 грн. 
В той же час, із Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Фінтраст Капітал» підлягають стягненню витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги (з огляду на її часткове задоволення) у розмірі 331,00 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у суді першої та в суді апеляційної інстанцій, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.
Із досліджених судом доказів, наданих на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено що, звертаючись до суду першої інстанції, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» просив суд стягнути із відповідача ОСОБА_1 витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн., а у відзиві на апеляційну скаргу просили стягнути 8 000 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу у суді першої інстанції представником позивача були надані: копія договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; копія ордеру серії АІ №1895950, копія акту №8015 прийому-передачі виконаних робіт ( наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, копія заявки на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року.
Згідно акту №8015 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, адвокатом Столітнім М.М. було надано послуги зокрема:
зустріч Адвоката та Клієнта, надання Адвокатом усної первинної консультації та роз?яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства;
дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи. Аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства;
підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом;
письмова юридична консультація, консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів;
проведення Адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору;
складання, оформлення та направлення адвокатських запитів;
складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором N? 6952406 від 10.08.2023 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 до суду: Святошинський районний суд міста Києва; 
складання оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об?єктивного безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи).
складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо.;
представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором N? 6952406 від 10.08.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , в тому числі, участь у судових засіданнях.
Загальна сума вартості вказаних послуг становить 10 000 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_2 було надано копію договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, копію ордеру серії АН №1747518, звіт про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 року від 17.11.2025 року, платіжну інструкцію № 8125 на суму 8000 грн.
Згідно звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 року від 17.11.2025 року адвокат Крюкова М.В. надала правову допомогу-правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі з ОСОБА_1 , подання до суду відзиву-4 год-8000 грн.
Оцінюючи докази, подані позивачем на підтвердження понесених ним витрат у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачем послуги зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окремі послуги.
Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що правова позиція сторони позивача в цій справі не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанцій, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги, та інші обставини.
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, врахувавши зазначені стороною відповідача заперечення, складність справи, суть спору, характер послуг,розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження, часткове задоволення позовних вимог (90,89%), а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 9 000 грн.
Керуючись ст. ст. 3, 626-629, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Борзова Ярослава Едуардовича задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 рокув частині задоволених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і в частині розподілу судових витрат між сторонами змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за кредитним договором № 6952406 від 10.08.2023 року у загальному розмірі 34 231,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 24 231,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»(ЄДРПОУ: 44559822; місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ) судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2201,72 грн та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у судах першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 9000,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ: 44559822; місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 331,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: