ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1241/26 Справа № 185/7535/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Дніпро 

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Никифоряка Л.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2025 позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах і отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК йому первинно, а потім повторно безстроково з 12.02.2021 встановлено 55 відсотків втрати професійної працездатності за профзахворювання, з визначенням третьої групи інвалідності. 
Позивач просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 240 000,00 грн, з відрахування податків та інших обов`язкових платежів, так як відповідач не створив безпечних умов праці та він втратив своє здоров`я.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 110 000.00 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1211.20 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, зменшивши моральну шкоду до 55 000 грн з утриманням податку та інших обов`язкових платежів. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2000 року по 11.09.2020 року перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", що підтверджується трудовою книгою серія НОМЕР_1 . 
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради» № 135/25/1144/В, дата прийняття рішення: 15.04.2025, № рішення: 135/25/1144/Р, у ОСОБА_1 встановлено наявність 3 групи інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності в наслідок професійних захворювань на 3 роки, де причина інвалідності: професійні захворювання, та 55% і 3 група інвалідності в наслідок профзахворювань встановлені з 12.02.2021(у перше).
Згідно п. 16 Витягу з рішення експертної команди вбачається, що згідно Наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 р. ОСОБА_1 продовжено 3 групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності строком на 3 роки. На підставі: таблиці 9 пункту 3.3 Обмеження рухів у плечовому суглобі: п. 3.3.1 а) помірно виражене: 10%; таблиці 9 пункту 5.3.1: Обмеження рухів у ліктьовому суглобі: помірно виражене: 10%; таблиці 9 пункту 13.3.1: І ступеня – зміщення гомілки вперед на 1 см., відхилення гомілки назовні більше ніж на 10 градусів, всередину – більше ніж на 10 градусів: 10%; таблиці 3 пункту 7.1 ХОЗЛ І та ІІ ступенів: 20%; таблиці 2 пункту 2.1 приглухуватість І ступеня: 5%. Відповідно до п. 17.1.7. Витягу з рішення експертної команди вбачається, що діагноз, за яким ОСОБА_1 було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я»: Основний діагноз: J44.8 – інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені Супутні діагнози: Н90.3 – нейросенсорна втрата слуху, двостороння; М07.10 – деформуючий артрит(L40.5), множинні локації Ускладнення основного діагнозу: J98.2 – інтерстиціальна емфізема. Вищезазначені професійні захворювання також підтверджується: Висновком ЛЕК ДУ «УКР НДІ ПРОММЕД» від 12.01.2021 (Протокол № 20), Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4730 від 13 січня 2021 року виданою ДУ «УКР НДІ ПРОММЕД» на ОСОБА_1 та Повідомленням за формою П-3 про хронічне професійне захворювання від 13.01.2021 виданим ДУ «УКР НДІ ПРОММЕД» на ОСОБА_1 для ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно яких у ОСОБА_1 встановлено наявність професійних захворювань: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії(пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, ЛН (легенева недостатність) першого-другого ступеня; 2. Остеоартроз у поєднанні з пері артрозами ліктьових (ПФ першого-другого ступеня), і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів, двобічний плечолопатковий пері артроз (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром; 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). 12 лютого 2021 року ГУ «Держпраці у Дніпропетровській області» затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 за формою П-4, згідно якого: професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм працівника, недосконалість технологічних процесів, що виразилося у тому, що «Працюючи майстром гірничим під час контролю за технологічним процесом підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу внаслідок недосконалості технології, штатних механізмів і машин (комбайн, скребковий конвеєр, стрічковий конвеєр, скребковий перевантажувач тощо) Віддаленість виробок та робочих місць в них, які підлягають обстеженню і контролю передбачає тривале пересування пішки.
Причини виникнення професійного захворювання: пил гірничої маси, підвищений рівень шуму, що виразилося у тому, що «Вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного 15,0 % в повітрі робочої зони в 32,6 разів перевищує допустиму величину (фактичне значення 65,2 мг/м3, при допустимій концентрації – 2 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитрано-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 12 дБА (фактичне значення 92 дБА, при допустимому – 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99»; відносна вологість повітря вище допустимих параметрів на 15 %( фактичне значення 90%, при допустимому – 75%) по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1.095-2002. Зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) становить 64590 кг/м, при допустимому до 44000 кг/с; перебування у незручній робочій позі 26.7 % часу зміни, при допустимій до 25 % часу зміни; переміщення у просторі (переходи обумовлені технологічним процесом, протягом зміни) по горизонталі – 12,073 км, при допустимому до 8 км. Станом на сьогоднішній день, вищезазначені акти, особами, що допустили порушення законодавства з охорони праці, не оскаржені, що в свою чергу лише підтверджує вину Відповідача в заподіянні шкоди ОСОБА_1 , як працівнику.
Позивач був звільнений з роботи 11.09.2020 року через стан здоров`я та неможливістю виконувати роботу на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 . 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків – стійкої втрати професійної працездатності у загальному розмірі 55 %. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 110 000 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.  Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Позивачу встановлено 55 % втрати професійної працездатності.
Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, та взято до уваги конкретні обставини по справі, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали та вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 110 000 грн.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п. 164.2.14а статті 164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
Вказаним законом, зокрема, підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Таким чином, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін до п.п.164.2.14а статті 164 ПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку також не включалися суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Таким чином, як податковим законодавством, чинним до внесення змін ( 23 травня 2020 року), так і чинним податковим законодавством суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Крім того, колегія суддів зазначає, що за текстом Закону Україну «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», зокрема, підпункту «а» підпункту 164.2.14 (внесеного 23 травня 2020 року) поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав.
Разом з тим, правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Враховуючи вищевикладене оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом виключення у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» – задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року – змінити, виключити у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року. 
Головуючий: 
Судді: