Номер провадження: 22-ц/813/2544/26 
Справа № 522/18843/23
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Драгомерецького М.М.,
Комлевої О.С., 
за участю: 
секретаря Козлової В.А.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Сікорської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, та АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Павлик І.А., у цивільній справіза позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТА «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованост,
встановив:

25.09.2023 АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО (далі – АТ) «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 158 800,00 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 05.06.2019 ОСОБА_1 звернулась до АТ«УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала у мобільному додатку примірники вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. 
На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 70 000,00 грн. 
Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 01.08.2023 року мала прострочену заборгованість у сумі 158 800,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2025 року позов АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 83 845,85 грн. заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05.06.2019 року, а також судовий збір у розмірі 1 417,15 грн. 
В іншій частині позову було відмовлено (а.с.150-152).

В апеляційній скарзі АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» просить оскаржуване рішення, в частині незадоволених позовних вимог, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В іншій частині просить рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.158-163).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Сікорська І.С. просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.168-171).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що згідно довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про рух коштів по картці відповідача від 30.10.2023 року за період з 05.06.2019 по 01.08.2023 років , сума витрат ОСОБА_1 складає 748 437,80 грн., сума зарахувань за вищевказаний період часу складає 589 637,80 грн. (а.с.50-76).

У відповідності до довідки банку про рух коштів по картці відповідача, вбачається, що банк, починаючи з вересня 2019 року списував кошти за нараховані відсотки за користування кредитом на загальну суму 74 954,15 грн.

Тобто зазначені суми грошових коштів в сумі 74 954,15 грн. були безпідставно включені банком до відсотків за користування кредитом.
Тому зазначені грошові кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту шляхом зменшення суми заборгованості за тілом кредиту, що складе суму 83 845,85 грн. (158 800,00 грн. - 74 954,15 грн.).

З такими висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини. 

За змістом ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Згідно вимог, передбачених ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції обгрунтовано застосував позиції Верховного Суду, які викладені в постановах його Великої Палати від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19).

Колегія суддів зазначає, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У відповідності до ч.ч. ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Тобто, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Ухвалюючи судове рішення суд виходив із того, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку, до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язань в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, за змістом п.п. 2, 3 Анкети-заяви від 05.06.2019 року до договору про надання банківських послуг, відповідач згоден з тим, що ця заява разом із умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач також підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, які складають договір та зобов`язується виконувати його умови (а.с.15).
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, копію паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус: джерело та розмір доходу.

Проте, вказана Анкета-заява від 05.06.2019 не містить розміру тіла кредиту, процентної ставки, суми комісії, строку повернення кредиту, а також умов щодо відповідальності боржника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання.
Тобто, вказана Анкета-заява не містить жодної інформації щодо кредитування, а містить лише персональну інформацію щодо ОСОБА_1 .

До кредитного договору банк додав Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank, які набувають чинності з 27.11.2021, тобто після укладення кредитного договору, а також паспорт споживчого кредиту чорної картки Monobank, які не містять підпису відповідача (ак.с.91-93). В графі «підпис споживача» в паспорті споживчого кредиту вказано: «Споживач отримує паспорт споживчого кредиту в мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання договору». Разом з тим, доказів підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту в мобільному додатку у електронному вигляді, Банком суду не надано.

З довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про розмір встановленого кредитного ліміту від 29.11.2023 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 . З 03.03.2020 кредитний ліміт збільшено до 70 000,00 грн.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за договором від 05.06.2019 № б/н, укладеним між ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 , станом на 01.08.2023 становить 158 800,00 грн.
Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді Анкети-заяви від 05.06.2019, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), тому позивач як кредитор у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 530 ЦК України має право вимагати виконання грошового зобов`язання у будь-який час шляхом пред`явлення вимог до боржника.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно довідки банку про рух коштів по картці відповідача від 30.10.2023 за період з 05.06.2019 по 01.08.2023, сума витрат ОСОБА_1 склала 8 437,80 грн, сума зарахувань за цей період – 589 637,80 грн.
Разом з тим, із вказаної довідки банку про рух коштів по картці відповідача вбачається, що банк, починаючи з вересня 2019 року списував кошти за нараховані відсотки за користування кредитом на загальну суму 74 954,15 грн.

Таким чином, оскільки в Анкеті-заяві від 05.06.2019 строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним, а тому підлягає зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту шляхом зменшення суми заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків.

Зазначені обставини свідчать про те, що грошові кошти в сумі 74 954,15 грн., які безпідставно включені банком в якості відсотків за користування кредитом до суми заборгованості за тілом кредиту, то вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту шляхом зменшення суми заборгованості за тілом кредиту.

Тобто, розрахована АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до стягнення різниця між загальним розміром витрат (748 437,80 грн.) та загальною сумою фактично повернутих позичальником банку коштів (589 637,80 грн.), сума позову у розмірі 158 800,00 грн. підлягає зменшенню на розмір грошових сум, які сплачені відповідачем і враховані АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» як проценти, в сумі 74 954,15 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, та АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 13.02.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева