Справа № 703/3122/25 
2/703/49/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Криви Ю.В., 
за участю:
секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Спіциної Ю.А.,
відповідача ОСОБА_2 , її представника адвоката Саражі Д.В.,
представника третьої особи Смаляного М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
встановив:
У травні 2025 року в інтересах позивача ОСОБА_1 до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області звернулась його представник адвокат Спіцина Ю.А. із вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути судові витрати з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач та відповідач створили сім`ю та перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2011 по 25.04.2016. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано.
В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Приблизно в грудні 2015 року відповідачка забрала свої речі та переїхала від позивача та спільних дітей, але адреси свого місця проживання їм не надала. Наскільки відомо позивачеві, відповідачка після розлучення створила нову сім`ю та народила дитину. Від момент розлучення по теперішній час позивач намагався пробудити у відповідачки материнські почуття до власних дітей, пояснити потребу спілкування з мамою, але відповідачка не йшла на контакт.
Оскільки відповідачка після розлучення добровільно не надавала позивачеві грошових коштів на утримання дітей, не дбала про їх фізичний та емоційний стан, не приділяла їм належної материнської уваги, позивачем було подано позовну заяву про стягнення з відповідачки аліментів.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2018 з ОСОБА_6 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки та сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 19.02.2018 та до повнолітня. З цих підстав у ВДВС у м. Смілі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 56942820 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, заборгованість відповідачки по аліментам станом на 16.04.2025 становить 320 100,25 грн.
Сторона позивача стверджує, що відповідачка з моменту розлучення не цікавилася успіхами в навчанні дітей, не турбувалася про їх фізичний та психологічний стан, не надавала грошових коштів на утримання дітей, аліменти не сплачувала. Відповідачка не пропонувала та не намагалася забрати із собою на проживання спільних дітей, уникає розмов та зустрічей з ними, не має бажання спільно виховувати дітей. Мати не володіє інформацією який клас відвідують її діти, не сплачує коштів за навчання, харчування, не знає як звати класного керівника, коли та чим хворіють діти, чим вони цікавляться.
Вказані факти, сторона позивача вважає, свідчать про те, що відповідачка ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню своїх дітей, відтак позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Відповідач скористалась своїм правом подати відзив, узагальнені доводи якого зводяться до наступного. 
Так відповідачка вказує, що дійсно з позивачем вони проживали у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею, однак пізніше вони з позивачем помирилися та проживали протягом року однією сім`єю разом з дітьми. Однак після чергової сварки, вона вимушена була піти з будинку, який він наймав, діти залишися проживати разом з позивачем. 02 червня 2021 року вона одружилася з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9 .
Із позовними вимогами не погоджується, у зв`язку наступним. Так, позивач вказує аргументом для позбавлення батьківських прав несплату нею аліментів, згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Вказує, що заборгованість зі сплати аліментів стала для неї приголомшливою, оскільки між нею та позивачем існує усна домовленість про те, що вона добровільно сплачує аліменти на утримання дітей, перераховуючи їх на картку позивача. Відтак, вона щомісячно перераховує кошти на картку позивача.
Стверджує, що про те, що по виконавчому провадженню наявна така сума заборгованості по аліментах їй не було відомо, виконавцем її взагалі не було повідомлено про прийняття виконавчого листа про стягнення з неї аліментів на користь позивача. Позивач надати будь-які пояснення з цього приводу відмовляється, хоча йому відомо, що вона перераховує кошти на його карти в рахунок сплати аліментів.
Вказує, що вона постійно, протягом усього періоду цікавилась дітьми, тим, чи потрібні додаткові кошти, на що завжди отримувала відповідь, що у них все є, та що грошей не потрібно, при цьому побачень з дітьми вона практично позбавлена. Просила врахувати, що позивач всілякими методами не дозоляє їй спілкуватися з дітьми, натомість вона любить своїх дітей, цікавиться їхніми проблемами та категорично проти позбавлення її батьківських прав відносно її дітей.
Відтак просила у задоволенні позову відмовити. 
Позивач своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. 
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.08.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи по суті.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Також зазначили, що відповідач не цікавиться дітьми, після подачі позову до суду лише почала відвідувала дітей у школі. Діти неохоче спілкуються з мамою, будь яких перешкод у спілкуванні з дітьми позивачем не чиниться.
Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що вона намагається спілкуватися з дітьми, відвідує їх у школі, оскільки до місця проживання дітей вона доступу не має. Вважає, що колишній чоловік налаштовує дітей проти неї. Вона купувала дітям речі, іграшки, солодощі та перераховує на картку позивача грошові кошти в рахунок сплати аліментів. Категорично проти позбавлення її батьківських прав щодо дітей.
Представник третьої особи, служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, вказав, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 361 від 22.07.2025 було затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина та малолітньої доньки, який відповідає інтересам дітей та є доцільним. Просив даний факт врахувати судом при прийнятті рішення.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2011 року та рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією означеного рішення суду.
Також ОСОБА_1 та ОСОБА_11 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 від 19.09.2018 та НОМЕР_2 від 02.10.2014.
02 червня 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого відповідачка змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 02.06.2021.
Згідно копії рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2018, з ОСОБА_11 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 19 лютого 2018 року і до повноліття дітей.
Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця ВДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_12 має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 30.04.2025 становить 320100,25 грн.
Відповідачкою надано виписку по її банківському рахунку за період з 01.12.2022 по 05.06.2025, згідно якого нею на картку НОМЕР_4 були переказані кошти в загальній сумі 90450,00 грн.
Позивач в судовому засіданні не оспорював той факт, що вказана картку, на яку перераховувалися кошти належить йому, та що вказані перекази були сплачені відповідачкою в рахунок сплати аліментів.
Згідно характеристики Голови правління ОСББ «Сузір`я-2», ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно, виховує двох дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діти перебувають на утриманні батька. 
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.11.2024, складеного комісією у складі головних спеціалістів служби у справах дітей, за адресою: АДРЕСА_1 створені умови для проживання неповнолітніх ОСОБА_13 , 2011 року народження та ОСОБА_14 , 2014 року народження. Діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 , мати проживає окремо.
Згідно з характеристикою Смілянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 Смілянської міської ради Черкаської області, ОСОБА_5 за період навчання зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, відповідальна та дисциплінована учениця. ОСОБА_8 завжди до школи приходить охайною, тато і бабуся приділяють увагу вихованню дитини.
Згідно з характеристикою Смілянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 Смілянської міської ради Черкаської області, ОСОБА_13 також характеризується позитивно, вихованням ОСОБА_7 займається бабуся ОСОБА_15 та батько ОСОБА_1 , які завжди відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті школи та класу. 
Також, відповідно до Декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, законним представником пацієнтів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх законним представником є ОСОБА_1 . 
Згідно виробничої характеристики ТОВ «Ласка Черкаси» від 14.04.2025, ОСОБА_1 працює у вказаному товаристві та характеризується позитивно.
Згідно характеристики на ОСОБА_2 , видану виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради, остання характеризується позитивно.
В матеріали справи відповідачкою надані фото дітей разом з нею та скріншоти переписок дітей з нею за різні періоди життя у месенджерах. 
Також ОСОБА_2 надала в матеріали справи копію заяви на адресу начальника служби у справах дітей від 12.06.2025, якою просила розглянути питання щодо визначення порядку участі у вихованні її неповнолітніх дітей. 
Згідно інформації Смілянського міського центру соціальних служб, останнім було здійснено оцінку потреб дітей, та відповідно до висновку зазначеного органу, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей рекомендовано батьку та матері дітей пройти навчання з підвищення батьківської компетенції та налагодити постійний і регулярний контакт дітей з матір`ю.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №м361 від 22.07.2025 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому, зокрема, зазначено, що під час розгляду питання беззаперечних фактів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками зі сторони матері відносно дітей, які б могли свідчити про ухилення нею від виконання батьківських обов`язків і як наслідок, необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, не встановлено. Мати дітей не є тією особою, яка своєю поведінкою може мати негативний вплив на сина та доньку, у зв`язку з чим гострої необхідності в розриві сімейних відносин між нею та дітьми немає. ОСОБА_2 не притягувалась до адміністративної чи кримінальної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей. В свою чергу вона прагне до спілкування та участі у вихованні дітей, що підтверджується її зверненням про визначення способів участі у вихованні дітей. Розірвання шлюбу між батьками та проживання дітей з батьком не є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та не звільняє обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати та виховувати дітей. ОСОБА_2 підтримує спілкування з дітьми та категорично вказує на недопущення позбавлення її батьківських прав відносно дітей. На її думку позбавлення батьківських прав н відповідатиме інтересам дітей в ситуації, що склалася. 
В судовому засіданні також було допитано свідків.
Так, свідок ОСОБА_17 вказала, що позивача ОСОБА_1 та його родину знає близько 10 років, ОСОБА_18 проживає разом з двома дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Матір дітей вона ніколи не бачила. Зі слів дітей, з мамою вони спілкуються неохоче, натомість батько дітей завжди належним чином дбає про дітей. 
Свідок ОСОБА_19 пояснила, що позивач її сусід, проживає разом з дітьми. Матір дітей вона бачила близько 10 років тому, після того не бачила. ОСОБА_1 дуже гарний батько, діти з ним радо спілкуються, разом вони проводять багато часу. Також допомагає позивачу у вихованні бабуся - його матір, оскільки він часто у відрядженнях. Про маму дітей вона не розпитувала, бо не хоче їх травмувати.
Свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона товаришує із позивачем близько 15 років і останній рік проживають в одному будинку. Їй відомо, що до подання позову ОСОБА_21 не приходила до дітей, почала з ними спілкуватися лише після подання позову до суду про позбавлення батьківських прав. До неї часто приходить ОСОБА_8 , щоб погратися із її собакою, і вона розуміє, що дівчинці потрібна мама, але вона не хоче спілкуватися з мамою. Позивач не забороняє спілкуватися дітям з мамою.
Свідок ОСОБА_22 вказала, що їй відомо, що позивач заперечує спілкування ОСОБА_21 з дітьми, але вона підтверджує, що відповідачка спілкується з дітьми, вони разом їздили до дітей у школу, діти радісно біжать до мами. Також ОСОБА_21 з дітьми відвідувала дитячі майданчики, відвідувала школу, купувала речі, смаколики. З боку батька були перешкоди у спілкуванні ОСОБА_21 з дітьми. ОСОБА_21 проявляє інтерес до дітей, хоче допомагати їм та спілкуватися з дітьми.
Крім того, в судовому засіданні заслухано думку неповнолітнього ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_16 .
Зокрема, ОСОБА_13 повідомив, що з татом та ОСОБА_8 в сім`ї відносини нормальні. У мами він був лише один раз у гостях, мама з ним спілкується - пише, дзвонить рідко. Коли тато подав позов до суду, мама почала частіше спілкуватися, приходити до них у школу. Приходить іноді сама, іноді з подругою. З мамою кіно та музеї вони не відвідують. Жити він хоче залишитись із татом, бо так звик, та і має друзів у школі. Коли у мами день народження він не знає. Коли мама приходить - він радіє. Щоб тато забороняв з мамою спілкуватись - він не чув. Чи купувала мама одяг, речі - він не пам`ятає. Що таке позбавлення батьківських прав та його наслідки - йому не відомо.
ОСОБА_5 повідомила, що мама до них приходить рідко у школу, бачиться з нею на перервах. Мама раніше не завжди приходила, стала ходити, як тато подав позов до суду. Їй комфортно жити з татом та братом. Мама не пропонувала ні в кіно сходити, до себе не запрошувала, та з ким живе мама їй не відомо. З мамою бачитись не хоче, бо мама пішла до іншого. Тато не забороняє з мамою спілкуватися. Іноді, коли мама приходить, вона сидить із сусідською собакою, бо сусідка за це дає гроші, тому вона не виходить до мами. Із татом має хороші стосунки, уроки вона робить із татом та бабусею. 
Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).
Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).
У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, та зокрема, позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі документів, які стосуються справи.
У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №м361 від 22.07.2025 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому, зокрема, зазначено, що під час розгляду питання беззаперечних фактів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками зі сторони матері відносно дітей, які б могли свідчити про ухилення нею від виконання батьківських обов`язків і як наслідок, необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, не встановлено. В даному випадку, суд погоджується із висновком виконавчого комітету Смілянської міської ради, оскільки позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей не відповідатиме інтересам дітей.
Також, судом враховано, що відповідач заперечила проти позбавлення її батьківських прав, бажає проводити та проводить час, можливо і не достатній мірі з дітьми та приймає участь в їх вихованні, що свідчить про її намір виправитись.
Крім того, матеріали справи не містять доказів притягнення відповідача до відповідальності за невиконання батьківських прав відносно дітей, або жорстокого поводження з дітьми, ведення аморального способу життя, що негативно впливало би на інтереси дітей. 
За вказаних обставин, на переконання суду, такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дітей, є невиправданим та не відповідатиме інтересам дитини. Суд не вбачає однозначних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина та малолітньої доньки відповідача порушить інтереси самих дітей. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому необхідно відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 4, 11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 10 березня 2026 року. 

Головуючий: Ю. В. Крива