ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/107/26 Справа № 711/10432/25 Категорія: ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП	Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О.   Доповідач в апеляційній інстанції Биба Ю. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року  м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Биба Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Коханія О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 непрацюючого, є особою з інвалідністю ІІ групи,
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП,
в с т а н о в и в:

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2025 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Як встановлено судом першої інстанції, 02.11.2025 о 19-33 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Героїв Дніпра, 63 в м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бордюрний камінь, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.
Також, ОСОБА_1 02.11.2025 о 19-33 год. керував автомобілем «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Героїв Дніпра, 63 в м. Черкаси, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, що зафіксовано відео з нагрудних бодікамер №№ 472483, 472911, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду, захисник Коханій О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив змінити захід стягнення накладений на ОСОБА_1 , без позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд при призначенні адміністративного стягнення дійшов помилкового висновку про неможливість застосування аналогії закону та не накладати додаткового стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 від 22.01.2013, тому посвідчення водія необхідне останньому для забезпечення своїх життєвих потре в т.ч. і щодо отримання медичної допомоги, а також для провадження господарської діяльності як єдиного джерела для існування.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскаржувана постанова винесена 26.11.2025, повний її текст представник апелянта отримав 28.11.2025, шляхом доставки його до особистого електронного кабінету в ЄСТІ, що підтверджується Карткою руху документа.
Відсутність повного тексту постанови, та необізнаність з мотивами та висновками яких дійшов суд, унеможливлювало подання апеляційної скарги, протягом 10 днів, саме до 06.12.2025.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився ОСОБА_1 та його захисник Коханій О.В., які не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що, з огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно ст. 289 КУпАП у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин його може бути поновлено за заявою особи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі щодо якої її винесено.
З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся у відсутність ОСОБА_1 та його представника Коханія О.В., постанова винесена 26.11.2025, 28.11.2025 була направлена останнім та цього ж дня була отримана захисником Коханієм О.В., апеляційна скарга подана 08.12.2025, тому, вважаю, що строк на апеляційне оскарження фактично не пропущено і поновленню не підлягає.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.
Висновок місцевого суду про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку, та ніким не оспорюється, а тому апеляційним судом переглядається оскаржувана постанова лише в частині накладеного на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами.
Санкція ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернативи призначення стягнення без такого позбавлення, а тому посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, тому посвідчення водія йому необхідне для забезпечення своїх життєвих потреб, не може слугувати підставою для скасування постанови місцевого суду в частині накладеного на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення з позбавленням права керування транспортними засобами.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яка не містить альтернативи, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративне правопорушення.
Як зазначалося, зазначений вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.
У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його матеріального стану чи сімейних обставин, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
У цій справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та не накладати додаткове стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на підставі ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її зміни в частині накладення адміністративного стягнення - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 

п о с т а н о в и в:

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу Коханія О.В. в інтересах ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Биба