ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1063/26 Справа № 208/3267/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря - Пікос А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 26 серпня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 16.06.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою встановлення ділових відносин підписала АНКЕТУ-ОПИТУВАЛЬНИК і пройшла ідентифікацію для отримання банківських послуг. 27.02.2023 Відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 27.02.2023 Відповідач підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із Відповідачем у Анкеті опитувальнику від 16.06.2022р., яка підписана Відповідачем власноруч на планшеті. На підставі укладеного Договору Відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 03/27, тип - картка Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 р., Відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 25.02.2024 року має заборгованість - 35116.80 грн., яка складається з наступного: 27539,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7577,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.1-4).

Рішенням  Заводського районного суду міста Кам`янського від 26 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено повністю (а.с.176-180).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог (а.с.185-191). 

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.06.2022 року відповідач підписав анкету-опитувальник клієнта - фізичної особи для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів.
27.02.2023 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій узгоджено всі істотні умови.
27.02.2023 року також підписано паспорт споживчого кредиту, де зазначені умови кредитування, з якими погодився відповідач.
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 складає 35116,80 грн.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.02.2024 року, ОСОБА_1 надано наступні кредитні картки:
- НОМЕР_1 , дата відкриття - 27.02.2023 року, термін дії 03/27, тип картки - картка «Універсальна».
Відповідно до виписки за договором № б/н за період 27.02.2023-27.02.2024 вбачається, що 07.06.2023 року було здійснено два платежі на списання кредитних коштів для придбання техніки KIBERTRON, NUR-SULTAN Q., ALMATY AUDANY", а саме: - о 13:55:00 на суму 300 000 KZT (еквівалент 25 137,08 грн.); - о 13:55:28 на суму 30 000 KZT (еквівалент 2 513,86 грн.).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.06.2023 року, номер кримінального провадження: 12023041160000884, до КамРУП звернулась гр.. ОСОБА_1 , яка просить прийняти міри до невстановлених осіб, які таємно, шляхом вільного доступу з банківської картки, яку вона не оформлювала, зняли грошові кошти у розмірі 27668 грн.
Відповідно до відповіді від 03.02.2025 року №44/2324 на адвокатський запит ОСОБА_2 , слідчий СВ Кам`янського РУП лейтенант поліції Лісова Є.В. повідомила, що 21.12.2023 року матеріали кримінального провадження поновлено, а 09.01.2025 року було прийнято нею до провадження для подальшого провадження слідчих дій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції входив з їх недоведеності позивачем. 

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору надано до суду завірену анкету-опитувальник відповідача від 16.06.2022 року,заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.02.2023 року.
На підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки позивачем було надано довідку про отримання кредитних карток, в якій зазначено , що кредитну картку № НОМЕР_1 видано 27.02.2023 року.
На підтвердження факту встановлення кредитного ліміту та користування відповідачем кредитних коштів позивачем було надано розрахунок заборгованості.
07.06.2023 року двома транзакціями здійснено списання грошових коштів з банківської карти АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , якою користувалась ОСОБА_1 були списані грошові кошти у сумі 25137,08 грн., та 2513,86 грн.
08.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про вчинення дій, що містять ознаки злочину до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.
08.06.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст 185 КК України, номер кримінального провадження 12023041160000884.
Відповідно до відповіді від 03.02.2025 року №44/2324 на адвокатський запит ОСОБА_2 , слідчий СВ Кам`янського РУП лейтенант поліції Лісова Є.В. повідомила, що 21.12.2023 року матеріали кримінального провадження поновлено, а 09.01.2025 року було прийнято нею до провадження для подальшого провадження слідчих дій.
07.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявами №2551597 та №2551596 про несанкціонований доступ до її карткового рахунку і зняття з неї готівки, проте банком відмовлено у даних заявах.

Крім того, Банком було проведено перевірку на підставі якої встановлено, що станом на 07.06.2023 у ОСОБА_1 в особистому користуванні мала кредитну картку НОМЕР_1 , (для авторизації в банку використовувався номер телефону НОМЕР_2 , який не змінювався). Прослуховуванням діалогів клієнта ОСОБА_1 з співробітниками НОКЦ Банку встановлено звернення клієнта 07.06.2023 о 16:26:42 з приводу несанкціонованих операцій по її картці. У ході діалогу клієнт ОСОБА_1 повідомила, що 07.06.2023 їй надійшов дзвінок від банку щодо збільшення кредитного ліміту, після чого з її картки був знятий кредитний ліміт. Заперечувала факт передачі своїх конфіденційних даних. Письмові звернення клієнта ОСОБА_1 , щодо факту шахрайства, до Банку не надходили і в роботу СБ не передавалися.
У ході перевірки було подано заявку вибірка Web (SIMMON, Дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи, реф. заявки 240823RQ927278). Відповідно до отриманих даних, входи в акаунт клієнта ОСОБА_1 здійснювались у період з 25.05.2023 по 07.06.2023 з нетипового для клієнта пристрою GALAXY TAB S3 SAMSUNG (IMEI НОМЕР_4). У тому числі, перед проведенням спірних операцій, 07.06.2023 о 13:53:51 з IP-адреси НОМЕР_3 (Digital Ocean Inc., Лондон).
Типовий пристрій клієнта 2201117TY|REDMI (IMEI НОМЕР_5).
Входи в Приват 24 з пристрою GALAXY TAB S3 SAMSUNG (IMEI НОМЕР_4) здійснювались виключно в акаунт Приват 24 клієнта ОСОБА_1 .
Статистика змін акаунту Приват24 клієнта ОСОБА_1 свідчить про зміну паролю, який мав місце лише після проведення спірних операцій по картковому рахунку ОСОБА_1 , а саме 07.06.2023 о 15:35:57 з типового для клієнта пристрою 2201117TY REDMI (IMEI НОМЕР_5).
Переглядом даних по картковому рахунку НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 встановлено, що 06.06.2023 о 19:30:49 через Приват24 було збільшено кредитний ліміт Універсальної картки з 0 грн. до 28 000 грн.
Аналізом руху коштів по картковим рахункам клієнта ОСОБА_1 встановлено, що 07.06.2023 з її картки НОМЕР_1 здійснені оплати за товари та послуги на загальну суму 330 000 KZT (еквівалент 27 650,94 грн.), з призначенням платежу "Побутова техніка: KIBERTRON, NUR-SULTAN Q., ALMATY AUDANY", а саме: - о 13:55:00 на суму 300 000 KZT (еквівалент 25 137,08 грн.); - о 13:55:28 на суму 30 000 KZT (еквівалент 2 513,86 грн.).
Аналізом даних у ПК EAnti FraudKC встановлено, що вищевказані операції проведені через термінал 80001835 стороннього банку, за допомогою технології NFS, 3 попередньою токенізацією картки клієнта в гаманці GooglePау. Картка 5168752007502712 клієнта ОСОБА_1 була токенізована в гаманці GooglePay 07.06.2023 0 13:52:28, перед проведенням вищезазначених операцій по списанню коштів.
Крім того, у ході перевірки встановлено, що на підставі звернення до НОКЦ клієнта ОСОБА_1 , 07.06.2024 по спірним операціям Банком були сформовані заявки на повернення коштів: - № 2551597 на суму 2513,86 грн. (30 000 KZT); - № 2551596 на суму 25137,08 грн. (300 000 KZT).
За результатами розгляду заявок № 2551597 та 2551597, у поверненні коштів МПС відмовлено, у зв`язку з проведенням операції з 3D-secure.

Колегія суддів наголошує, що у справах цієї категорії спорів саме банк повинен доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23 (провадження № 61-12247св24).

Належить зазначити, що, звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПриватБанк" особисто покладає в обґрунтування наявності боргу відповідача саме ситуацію з несанкціонованим зняттям коштів з рахунку відповідача та вважає, що такі дії здійснені з опосередкованого сприяння відповідача на отримання третіми особами відповідних даних, які дозволяють здійснити вхід до Приват24 та проведення платіжних операцій.

Колегія суддів критично відноситься до таких мотивів наявності у відповідача боргу, адже саме на позивача покладається відповідальність у таких випадках, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, про що наголошує скаржник, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що не спростовано скаржником при розгляді його апеляційної скарги.

За змістом статей 316-320, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частиною третьою цієї статті, Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші,не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Нормою частини першої статті 1071 ЦК України передбачено, що банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта.
Положенням ст. 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій передбачена статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги».
Так, згідно з частиною першою цієї статті, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.
Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків (частина 2 статті).
Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.
Згідно з частиною восьмою цієї статті, надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача, помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.
Частиною 12 цієї статті передбачено, що надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно зі статтею 67 цього Закону, надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання.
Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації.
У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.
Працівники надавачів платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги законодавства щодо захисту інформації під час виконання платіжних операцій, зберігати таємницю надавача платіжних послуг (або іншу інформацію з обмеженим доступом) та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту такої інформації, несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються під час виконання платіжних операцій, а також за розголошення персональних даних користувачів та інформації, що може бути віднесена до банківської таємниці чи таємниці надавача платіжних послуг, відповідно до законодавства.
Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.
Аналогічна норма міститься в п.140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164, згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.
За приписами ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23, від 01 листопада 2024 року у справі № 332/6036/23.

Колегія суддів, відкидаючи доводи скаржника, наголошує, що згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скаржником не доведено належними доказами того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції та не доведено обставин, які безспірно свідчать про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, які стали підставою для використання кредитних коштів на рахунку та подальшого нарахування відсотків.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що визначена позивачем грошова сума у загальному розмірі 35 116,80 грн, яку позивач висуває відповідачеві як заборгованість по кредиту, знята з карткового рахунку відповідача шахрайським шляхом без участі відповідача ОСОБА_1 , за зняття якої остання не несе відповідальності в рамках кредитного договору, та на яку відповідачем не належить нараховувати відсотки, адже останнім не доведено, що відповідач використала зазначені кошти в своїх інтересах та особисто ініціювала їх перекази та зняття, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку на предмет стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості по кредиту.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки безспірний вплив та сприяння відповідача на такі списання коштів та зняття їх з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , не доведені належними та допустимими доказами, а скаржником не надано до апеляційної скарги інших письмових доказів на спростування цього встановленого факту судом першої інстанції, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судам необхідно досліджувати кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не повинна бути поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як на одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- залишити без задоволення. 

Рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 26 серпня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Судді: