Справа № 405/5052/25
2/405/1623/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Кропивницький

Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:
головуючого судді Драного В.В.
при секретарі Дятел О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 60 000,00 грн. В обґрунтування зазначив, що 27.12.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 40591-12/2023, згідно якого відповідач отримала кредит, зі сплатою відсотків за кристування кредитними коштами. 20.06.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20062024, згідно якого ТОВ «Аванс Кредит» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників. Згідно реєстру боржників від 20.06.2024 року до договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 60000,00 грн. з яких: 15000,00 грн. основна сума боргу; 45000,00 грн. сума за відсотками. Позивач також зазначив, що відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові із зазначенням розміру грошових вимог, однак, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 40591-12/2023 в розмірі 60 000,00 грн., та понесені позивачем судові витрати, провести розгляд справи без участі представника позивача.
Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 15.08.2025 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
03.10.2025 року за вх. № 30052 до суду від представника відповідача Іщук С.О. надійшли додаткові пояснення, в яких він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема вказав, що довідкою фінансового провайдера неможливо встановити, що кошти в сумі 15000,00 грн. дійсно були перераховані відповідачу, а з фрагменту картки неможливо встановити, що дана картка належить відповідачу, вважає, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% за кожен день в силу Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.
Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 05.12.2025 року, за клопотанням позивача, витребувано з АТ КБ «ПриватБанк»: інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , картки банку (рахунку) відкритого у банку станом 27.12.2023 року; інформацію щодо належності ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , картки банку (рахунку) НОМЕР_2 ; інформацію щодо надходження на картковий рахунок № НОМЕР_2 , грошових коштів у розмірі 15 000,00 грн. в період з 27.12.2023 р. по 30.12.2023 р.; виписку по картці банку (рахунку) № НОМЕР_2 в період з 27.12.2023 р. по 27.01.2024 р.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. 
Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 27.12.2023 року в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 40591-12/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу на картку № НОМЕР_3 , кредит на суму 15000,00 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,50% в день. В свою чергу, позичальник зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором.
На виконання умов договору 27.12.2023 року відповідачу було надано кредитні кошти за договором № 40591-12/2023 в розмірі 15000,00 грн. шляхом перерахунку на картку НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 за допомогою системи іPAY.ua- 325247797, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3466_250130164452 від 30.01.2025 року, листом від 03.02.2026 року та випискою наданою АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір був підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису самої ОСОБА_1 , відповідач визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису відповідача одноразового ідентифікатора W8764.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № 40591-12/2023 від 27.12.2023 року за період з 27.12.2023 по 24.04.2024 року, тобто в межах строку дії договору становить 60000,00 грн., з яких: 15000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 45000,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
20.06.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 20062024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» відступило позивачу права грошової вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 20.06.2024 року до договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 40591-12/2023, в сумі 60000,00 грн., з яких: 15000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 45000,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надала своєчасно позичальнику, а потім новому кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконала.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 40591-12/2023 від 27.12.2023 за тілом кредиту у сумі 15000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім заборгованості за тілом кредиту, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування кредитом у розмірі 45000,00 грн.
Суд не погоджується з розрахунком заборгованості по відсоткам, виходячи з наступного.
Згідно умов договору денна процентна ставка становить 2,50% та застосовується у межах строку кредитування (п. 1.4.1)
Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк 120 днів, дата погашення кредиту 24.04.2024.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки нараховувалися в межах строку кредитування до 24.04.2024.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року - 1% від суми кредиту за кожен день.
Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.
Кредитний договір № 40591-12/2023 від 27.12.2023 укладений строком 120 днів. 
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто такий кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що до даних правовідносин застосовується зазначений вище закон.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримала кредитні кошти 27.12.2023 року.
У період з 27.12.2023 по 21.04.2024 проценти за користування кредитом нараховувались за відсотковою ставкою 2,5%, що не суперечить Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»: 116 днів ? (15000 грн. ? 2,5%) = 43 500,00 грн.
Починаючи з 22.04.2024 по 24.04.2024 проценти мають нараховуватися за відсотковою ставкою 1,5%: 3 дні ? (15000 грн ? 1,5%) = 675,00 грн.
Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку дії договору становить 44175,00 грн.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, сплати процентів, у зв`язку з чим заборгованість в сумі 59175,00 грн., з яких: 15000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 44175,00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за договором № 40591-12/2023, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки позов задоволено на 98,62 % (59175,00 грн. х 100 : 60000,00 грн.), то судовий збір, що підлягає відшкодуванню позивачу становитиме 2986,21 грн. (3028,00 грн. х 98,62 %).  Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повергнення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 в АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за договором № 40591-12/2023 від 27.12.2023 року в розмірі 59 175,00 грн., а також судовий збір в сумі 2986,21 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Кропивницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Подільського районного суду 
міста Кропивницького В.В. Драний