РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 березня 2026 року	Справа №160/35661/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
15.12.2025р. через систему “Електронний суд” ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.12.2025р., просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві суму пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі №160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є дружиною померлого пенсіонера ОСОБА_2 , який перебував на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022р. у справі №160/1419/22 ОСОБА_2 було проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 у сумі 440118,22 грн., яка йому виплачена не була. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. На звернення позивача від 21.08.2025р. щодо питання виплати заборгованості за рішенням суду померлого ОСОБА_2 , листом №44142-34121/Щ-01/8-0400/25 від 17.09.2025р. Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що оскільки відповідної заяви (встановленого зразку) та пакету документів на недоотриману пенсію протягом визначеного законодавством терміну не надходило, питання щодо отримання недоотриманої пенсії вона має право вирішити в судовому порядку. Аналогічного змісту лист (№76265-64171/Х-01/8-0400/25 від 22.12.2025р.) було надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на звернення представника позивачки від 15.12.2025р. Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду. 
Ухвалою суду від 12.01.2026р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України.
12.02.2026р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити посилаючись на те, що оскільки відповідної заяви та пакету документів на недоотриману пенсію, протягом визначеного законодавством терміну, не надходило, питання щодо отримання заборгованості за рішенням суду позивач має право вирішити в судовому порядку шляхом заміни сторони виконавчого провадження.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 30.03.2026р. було продовжено строк розгляду даної справи до 30.03.2026р.
Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 30.03.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
ОСОБА_2 за життя перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію за вислугу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується копією листа відповідача від 17.09.2025р. та не заперечується учасниками справи.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.09.2024р., ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022р. у справі №160/1419/22, яке набрало законної сили 25.03.2022р., адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , без обмеження будь-яким строком та без обмеження її максимального розміру, із розрахунку 100% грошового забезпечення, на підставі оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» від 12.01.2022 року №33/24/С-5953, із урахуванням виплачених сум (згідно відомостей з ЄДРСР).
На виконання наведеного рішення суду пенсійний орган провів перерахунок пенсії ОСОБА_2 , внаслідок чого сформувалася доплата в розмірі 440118,22 грн., що підтверджується копією листа відповідача від 17.09.2025р., наявною у справі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.03.2025р.
На звернення позивача від 21.08.2025р. щодо питання виплати заборгованості за рішенням суду померлого ОСОБА_2 , листом №44142-34121/Щ-01/8-0400/25 від 17.09.2025р. Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що оскільки відповідної заяви (встановленого зразку) та пакету документів на недоотриману пенсію протягом визначеного законодавством терміну не надходило, питання щодо отримання недоотриманої пенсії вона має право вирішити в судовому порядку, що підтверджується змістом копії відповідного листа. 
Аналогічного змісту лист (№76265-64171/Х-01/8-0400/25 від 22.12.2025р.) було надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на звернення представника позивачки від 15.12.2025р.
Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, у зв`язку з чим позивачка просить відновити її права шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача виплатити позивачеві суму пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нараховану на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі №160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон №2262).
Статтею 8 Закону №2262 передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статті 10 Закону №2262 визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Статтею 61 Закону №2262 встановлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Згідно з пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, сформульовано висновок про те, що «у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону №1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Враховуючи наведене, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно до Закону №2262 та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною статтею 61 Закону №2262.
Так, як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 по справі №160/1419/22, пенсійний орган провів перерахунок пенсії ОСОБА_2 , внаслідок чого сформувалася доплата в розмірі 440118,22 грн., що підтверджується копією листа відповідача від 17.09.2025р., наявною у справі та не заперечується учасниками справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.03.2025р.
При цьому, доказів одержання ОСОБА_2 нарахованої йому на виконання судового рішення доплати до пенсії в розмірі 440118,22 грн. відповідачем суду не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.
21.08.2025р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо питання виплати заборгованості за рішенням суду померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією листа відповідача від 17.09.2025р. та не заперечується учасниками справи.
При цьому, суд зазначає, що між датою смерті чоловіка позивача (пенсіонера) – ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та датою звернення до пенсійного органу для отримання нарахованих, але не виплачених померлому ОСОБА_2 коштів (21.08.2025р.) минуло менше ніж шість місяців.
З аналізу вищенаведених норм права та обставин справи встановлених судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, є протиправними.
У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, з урахуванням аналізу норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище.
При цьому, викладені відповідачем у відзиві аргументи вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у виплаті позивачеві таких сум недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, судом встановлено порушення вищенаведеними оспорюваними діями відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю, прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких дій відповідача протиправними, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.
Також, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера ОСОБА_2 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22, яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю, відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у такій виплаті, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі “Кечко проти України” зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі “Чуйкіна проти України” констатував: “ 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює “право на суд”, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі “Голдер проти Сполученого Королівства” (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції – гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати “вирішення” спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі – провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача виплатити позивачеві нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера ОСОБА_2 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22, яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю, відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.
При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №18 від 25.12.2025р. у розмірі 968,96 грн., виходячи зі ставки судового збору за подання даного позову, встановленої ст.4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки), нарахованої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22 та залишилася недоотриманою ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) нараховану та не виплачену пенсію померлого пенсіонера ОСОБА_2 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі № 160/1419/22, яка залишилась недоодержаною у зв`язку з його смертю, відповідно до ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", у розмірі 440 118,22 грн (чотириста сорок тисяч сто вісімнадцять гривень 22 копійки).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) – судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва