Справа № 712/3058/26
Провадження № 2-а/712/58/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Пономаря В.О., 
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
представника позивача Накоп`юка Я.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У березні 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника Накоп`юка Я.В., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якому просив скасувати постанову від 25.02.2026 № R376457 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 17 000 грн та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після виявлення у застосунку «Резерв+» відомостей про непроходження ВЛК позивач 23.02.2026 подав через електронний кабінет заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП про неоспорення порушення та згоду на розгляд справи за його відсутності, однак, на його думку, це не звільняло відповідача від обов`язку дотриматися вимог ст. 247, 280, 283 КУпАП та перевірити наявність законних підстав для притягнення до відповідальності. Позивач вважає, що постанова є протиправною, оскільки винесена з порушенням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки правопорушення у вигляді непроходження ВЛК не є триваючим. Крім того, позивач зазначає, що фактично проходив медичний огляд у вересні-жовтні 2025 року, проте відповідні відомості не були відображені в Єдиному електронному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у зв`язку з чим його представником було направлено адвокатський запит про надання документів та інформації щодо проходження ВЛК і причин невнесення цих даних до реєстру. 
У відзиві на позов ІНФОРМАЦІЯ_3  просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач зазначив, що позивач 29.09.2025 через електронний кабінет військовозобов`язаного сформував та отримав направлення на військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, однак у встановленому порядку медичний огляд не завершив, у зв`язку з чим 22.02.2026 було виявлено порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та військовий обов`язок. Відповідач вказував, що саме 22.02.2026 слід вважати днем виявлення адміністративного правопорушення, тому постанова від 25.02.2026 про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена в межах строків, визначених ст. 38 КУпАП. Також у відзиві зазначено, що 23.02.2026 позивач через застосунок «Резерв+» подав заяву про неоспорення порушення та про згоду на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. Щодо доводів позивача про проходження ВЛК у вересні-жовтні 2025 року та невнесення відповідних відомостей до Реєстру, відповідач зазначив, що порядок проведення ВЛК, формування та надсилання електронного направлення був дотриманий, а питання внесення та актуалізації окремих медичних відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів регулюється законодавством та залежить від електронної інформаційної взаємодії з відповідними органами. 
2. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Позов подано представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Накоп`юком Я.В. 05.03.2026 до Соснівського районного суду м. Черкаси (надійшов до суду 06.03.2026). 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.03.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно задоволено клопотання позивача про витребовування у ІНФОРМАЦІЯ_2 доказів.
Представником позивача Накоп`юком Я.В. 10.03.2026 та 13.03.2026 подано клопотання про долучення доказів. 
Відповідачем 16.03.2026 подано відзив на позовну заяву.
У судовому засіданні 19.03.2026 представник позивача Накоп`юк Я.В. позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити зазначені в ньому позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, у відзиві просив розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Суд 19.03.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення.
3. Фактичні обставини, встановлені судом
Судом установлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 . У військово-обліковому документі, сформованому 29.09.2025, зазначено, що позивач перебуває на обліку, має тип відстрочки «бронювання» зі строком дії до 17.02.2026, при цьому відомості про постанову ВЛК та дату проходження ВЛК у цьому документі відсутні. 
Із наданої суду копії постанови № R376457 по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 25.02.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуто матеріали справи стосовно позивача та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У зазначеній постанові як підставу притягнення до відповідальності вказано те, що позивач не пройшов ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.09.2025 № 5029457, яке було сформовано та отримано ним через електронний кабінет військовозобов`язаного в застосунку «Резерв+». Також у постанові зазначено, що 22.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_4 було подано електронне звернення до органу поліції щодо доставлення позивача до ТЦК та СП для складання протоколу, а тому саме 22.02.2026 відповідач визначив днем виявлення правопорушення.
З військово-облікового документа, сформованого 23.02.2026, убачається, що в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо позивача відображався статус «Порушення правил військового обліку», як причина звернення до Національної поліції зазначено: «Не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК», дата звернення - 22.02.2026. У цьому ж документі відомості про постанову ВЛК та дату ВЛК були відсутні. 
Крім того, судом установлено, що 23.02.2026 позивач подав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву, у якій повідомив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме він не пройшов (відмовився проходити) ВЛК, визнав факт вчинення адміністративного правопорушення та надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. Надходження такої заяви 23.02.2026 через електронний кабінет військовозобов`язаного також відображено в постанові № R376457.
Із військово-облікового документа, сформованого 02.03.2026, убачається, що після винесення оскаржуваної постанови позивач надалі обліковувався як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_4 , мав відстрочку типу «бронювання» до 19.02.2027, при цьому відомості про постанову ВЛК та дату ВЛК у такому документі так само були відсутні. 
Окрім цього, судом досліджено довідку КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 06.03.2026 № 291, згідно з якою ОСОБА_1 проходив ВЛК та відповідно до наказу Міністерства оборони України № 402 щодо нього 02.10.2025 винесено рішення «Придатний до військової служби». У цій же довідці зазначено, що всі медичні документи, зокрема карта медичного обстеження та довідки представниками ТЦК доставляються під протокол до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де завіряються.
4. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
У ст. 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Статтею 279-9 КУпАП передбачено, що у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених ст. 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог ст. 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За приписами ст. 280 КУпАП при розгляді справи орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 3 цієї статті визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, а тому для правильного вирішення спору суд має встановити, який саме обов`язок був покладений на позивача законом, чи виник цей обов`язок у конкретних правовідносинах, у який строк він підлягав виконанню та чи доведено належними і допустимими доказами факт його невиконання. Абзацом четвертим ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного ТЦК та СП. Водночас п. 74-3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, передбачає, що у разі подання військовозобов`язаним запиту через електронний кабінет направлення на ВЛК формується в електронній формі, надсилається до електронного кабінету та вважається отриманим у день його надсилання. У такому направленні зазначається строк завершення медичного огляду. 
Отже, саме по собі формування 29.09.2025 електронного направлення № 5029457 могло свідчити про виникнення у позивача обов`язку пройти медичний огляд. Разом із тим для притягнення особи до адміністративної відповідальності недостатньо лише констатувати факт формування направлення або наявність запису в електронному реєстрі. Відповідно до ч. 2 ст. 279-9 КУпАП, навіть за наявності заяви особи про неоспорення порушення керівник ТЦК та СП зобов`язаний перевірити викладені у ній фактичні дані та з дотриманням вимог ст. 247, 280, 283 КУпАП з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна у цьому особа та чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Таким чином, подання такої заяви не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку перевірити реальне існування події і складу адміністративного правопорушення. 
Як убачається з оскаржуваної постанови, відповідач поклав в її основу висновок про те, що позивач не пройшов ВЛК за направленням від 29.09.2025 № 5029457, а днем виявлення правопорушення визначив 22.02.2026, пославшись на відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та електронне звернення до органу поліції. Водночас у матеріалах справи наявні й інші докази, які в сукупності спростовують такий висновок, а саме: військово-облікові документи, сформовані 29.09.2025, 23.02.2026 та 02.03.2026, у яких відомості про дату ВЛК та постанову ВЛК були відсутні, але у військово-обліковому документі, сформованому 15.03.2026, уже зазначено: «Постанова ВЛК — Придатний», «Дата ВЛК — 02.10.2025». Крім того, згідно з довідкою КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 06.03.2026 № 291, ОСОБА_1 проходив ВЛК, а 02.10.2025 щодо нього було прийнято рішення «Придатний до військової служби». Це свідчить не про непроходження позивачем ВЛК, а про те, що на певний час відповідні відомості не були відображені або актуалізовані у реєстрі.
Суд враховує, що відомості Реєстру мають обліковий характер і вносяться та змінюються на підставі інформації, що надходить до органів ведення Реєстру. Тому сама лише відсутність станом на певну дату в Реєстрі запису про дату та результат ВЛК не є безумовним та самодостатнім доказом того, що медичний огляд фактично не проводився. 
Оцінюючи подану позивачем 23.02.2026 заяву про неоспорення порушення, суд виходить з того, що така заява за змістом ст. 279-9 КУпАП є лише процесуальною підставою для розгляду справи за відсутності особи та застосування мінімального розміру штрафу, але не замінює собою обов`язку посадової особи перевірити фактичні дані та наявність складу правопорушення. За обставин цієї справи, коли після винесення постанови у військово-обліковому документі з`явилися відомості про проходження ВЛК 02.10.2025, а медичний заклад окремо підтвердив факт проходження позивачем ВЛК та прийняття рішення «Придатний до військової служби», сама по собі заява позивача не може мати переважної доказової сили над об`єктивними письмовими доказами, які свідчать про відсутність інкримінованої бездіяльності. 
За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення. Однак відповідач не довів належними та достатніми доказами, що позивач фактично не пройшов ВЛК за направленням від 29.09.2025, тоді як наявні у справі докази свідчать про протилежне. Отже, суд доходить висновку, що на момент винесення постанови № R376457 від 25.02.2026 у відповідача не було достатніх правових і фактичних підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
За таких обставин суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. З огляду на наведене доводи сторін щодо строків накладення адміністративного стягнення не впливають на кінцевий висновок суду та не потребують окремого детального аналізу, оскільки встановлена судом відсутність складу адміністративного правопорушення є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.
5. Розподіл судових витрат
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позов позивача задоволено у повному обсязі, беручи до уваги заявлену у прохальній частині позовної заяви вимогу про стягнення із відповідача судових витрат зі сплати судового збору, суд, керуючись ч.1 ст.139 КАС України, підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень судові витрати позивача, понесені у зв`язку з поданням цього позову до суду у виді судового збору в розмірі 532,48 грн.
Керуючись ст. 77, 229, 242, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову від 25.02.2026 № R376457 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 (сорок вісім) коп.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 19.03.2026.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя            В.О. Пономар