ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2026 р. справа № 300/8888/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Задна Р.Є, в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 06.01.2024 по 23.02.2024 та ненарахування та невиплати всіх належних ОСОБА_1 виплат в день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із звільненням з військової служби;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовця за період з 06.01.2024 по 23.02.2024;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити нарахування та виплату всіх належних ОСОБА_1 виплат в день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із звільненням з військової служби відповідно до наказу №54 від 23.02.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був призваний по мобілізації та проходив військову службу на посаді інструктора ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №5 від 05.01.2024 позивача, звільненого наказом ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу) від 22.12.2023 №86-РС у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), 05.01.2024 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 та знято з усіх видів забезпечення. Не погодившись із звільненням, оскільки Позивач у день звільнення 05.01.2024 перебував на лікарняному, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу) №86-РС від 22,12.2023 в частині звільнення позивача. Після відкриття провадження по справі №300/808/24 ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до суду документи щодо поновлення позивача згідно з розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №6/125 від 05.02.2024. Зокрема, на підставі даного розпорядження наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №36 від 05.02.2024 скасовано пункт 4 наказу ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 05.01.2024 №5 в частині, що стосувався ОСОБА_1 та з 06.01.2024 сержант ОСОБА_1 вважається таким, що продовжує строк перебування на військовій службі понад граничний вік до часу завершення і прибуття із проходження військово-лікарської комісії. Таким чином представник позивача вважає, що з моменту поновлення ОСОБА_1 (06.01.2024) і до фактичного його звільнення 23.02.2024 йому протиправно не виплачено грошове забезпечення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії підтверджуючих документів щодо здійснення всіх видів виплат від час звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №54 від 23.02.2024 та підтверджуючих документів щодо здійснення всіх видів виплат грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 06.01.2024 по 23.02.2024 під час звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №54 від 23.02.2024 (а.с. 77-78).
16.12.2025 на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти позову. Зокрема, представник відповідача у відзиві зазначив про відсутність підстав застосовувати до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України, оскільки військовослужбовці ЗСУ отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення і відповідні гарантії щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, позивач не звертався з рапортом щодо розбіжностей чи неповного розрахунку. Також представник відповідача вказав на те, що в період з 06.01.2024 по 23.02.2024 позивач на службі не перебував, про поважні причини неприбуття для проходження військово-лікарської комісії не повідомив (а.с. 83-86).
19.12.2025 представник позивача подала суду відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Зокрема, наголошено, що те, що позивач був військовослужбовцем і отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату, не виключає необхідність застосування положень ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки спеціальне законодавство, яке регулює питання проходження військової служби та виплати грошового забезпечення, не містить норм щодо відповідальності за несвоєчасний остаточний розрахунок при звільненні. У зв`язку з цим до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми загального трудового законодавства. Представник позивача зазначає, що твердження відповідача про відсутність порушень строків розрахунку є необґрунтованим і суперечить наявним доказам, а його аргументи не знімають правових наслідків у вигляді зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення та всі належні виплати позивачу за період з 06.01.2024 по 23.02.2024 та в день виключення зі списків (а.с. 91-92).
22.12.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_6 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача 1зазначив, що у позовній заяві не вказано, які саме військові обов`язки за оспорюваний період (06.01.2024-23.02.2024) ОСОБА_1 виконував та за що оспорювана сума підлягає нарахуванню та виплаті (а.с. 98).
31.12.2025 на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_6 також надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти позову. Зокрема, представник відповідача у відзиві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 було усунуто допущені неузгодженості під час процедури звільнення ОСОБА_1 . Проте ОСОБА_1 свідомо відмовився пройти ВЛК перед звільненням, про яку сам просив. Щодо перебування позивача на службі, то представник відповідача 2 наголосив, що в період з 06.01.2024 по 23.02.2024 позивач на службі не перебував, про поважні причини неприбуття для проходження військово-лікарської комісії, що було причиною його незгоди зі звільнення з військової служби (05.01.2025) не повідомив, в той же час ІНФОРМАЦІЯ_3 вжив всіх необхідних заходів щодо врегулювання питання проходження ВЛК позивачем. Також вказано про те, що відповідач 2 поділяє доводи відзиву, поданого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 103-106).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановив наступне.
ОСОБА_1 згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №84 від 31.03.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 з 31.03.2022 інструктором ІНФОРМАЦІЯ_5 , що й не заперечується учасниками справи. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу) від 22.12.2023 №86-РС відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) сержанта ОСОБА_1 , інструктора ІНФОРМАЦІЯ_2 . На військовий облік направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 38).
У подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 05.01.2024 №5 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 22.12.2023 №86-РС, з 05.01.2024 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 29). У вказаному наказі, серед іншого, зазначено, що:
вислуга років загальна – 03 роки 09 місяців 22 дні, календарна вислуга років – 03 роки 09 місяців 22 дні; 
виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 січня по 05 січня 2024 року;
виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 44 повних календарних місяці служби;
з 06.01.2024 зняти з харчування по нормі №1.
Як слідує з розрахунку станом 05.01.2024, позивачу (вислуга на перше число місяця 03 роки 09 місяців 22 дні) виплачено грошове забезпечення у відповідній сумі (зв. ст. а.с. 119).
Надалі, у відповідності до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №6/125 від 05.02.2024, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 05.02.2024 №36 скасовано пункт 4 наказу ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 05.01.2024 №5 стосовно звільнення ОСОБА_1 та пунктом 5 вирішено з 06.01.2024 сержанта ОСОБА_1 інструктора ІНФОРМАЦІЯ_5 вважати таким, що продовжує строк перебування на військовій службі понад граничний вік до часу завершення та прибуття із проходження військово-лікарської комісії. 06.02.2024 поставити на харчування по нормі №1 (а.с. 28).
23.02.2024 у зв`язку із неприбуттям для проходження військово-лікарської комісії, сержанта ОСОБА_1 наказом (по стройовій частині) за №54 від 23.02.2024 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та знято з усіх видів забезпечення з 23.02.2024 (а.с. 27). У вказаному наказі, серед іншого, зазначено, що:
вислуга років загальна – 03 роки 11 місяців 10 днів, календарна вислуга років – 03 роки 11 місяців 10 днів; 
виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 лютого по 23 лютого 2024 року;
виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 45 повних календарних місяців служби;
з 23.02.2024 зняти з харчування по нормі №1.
Представник позивача зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_6 із адвокатськими запитами щодо отримання інформації та документів про здійснення виплат позивачу за спірний період (а.с. 24-25, 30-31).
Листами від 14.07.2025 №1/2422 та від 18.08.2025 №1/2849 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що є структурним підрозділом і перебуває на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також надано представнику позивача документи і накази, що стосуються проходження служби ОСОБА_1 . Крім того, зазначено, що інформація, що стала підставою видання наказів, міститься в самих наказах та наданих документах (а.с. 26-29, 33-52).
Надалі позивач звернувся до з вимогою про розрахунок від 23.09.2025, в якій просив здійснити виплату належного йому грошового забезпечення за період з 05.01.2024 по 23.02.2024; здійснити виплату належного мені грошового забезпечення під час виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №54 від 23.02.2024, письмово надати суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які ОСОБА_1 має право) (а.с. 73-74).
Не отримавши відповіді на заявлену вимогу та вважаючи, що відповідач 1 протиправно не виплатив ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 06.01.2024 по 23.02.2024, його представник звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі – Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Приписами пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
З наведеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.
Законом №2011-XII та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті.
Суд зауважує, що водночас такі питання врегульовані КЗпП України.
Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Також у постанові від 10.02.2022 у справі №420/13606/21 Верховний Суд дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, та охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».
Подібний за змістом висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 у справі №560/11102/23.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідачів про неможливість в даному випадку застосовувати загальні норми законодавства про працю через те, що позивач проходив військову службу, а не був найманим працівником.
Так, у даному випадку суд констатує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , який і здійснював виплату грошового забезпечення позивачу під час його проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_7 , повинен був належним чином здійснювати таку виплату, а у випадку неправомірної невиплати, при звільненні, у відповідності до вимог статей 47 та 116 КЗпП України, зобов`язаний в день звільнення провести з ОСОБА_2 розрахунок.
Як уже судом встановлено, позивача було звільнено і знято з усіх видів забезпечення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 05.01.2024 №5 (а.с. 29). При цьому, у вказаному наказі, серед іншого, зазначено, що:
вислуга років загальна – 03 роки 09 місяців 22 дні, календарна вислуга років – 03 роки 09 місяців 22 дні; 
виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 січня по 05 січня 2024 року;
виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 44 повних календарних місяці служби;
з 06.01.2024 зняти з харчування по нормі №1.
Розрахунком, наявним в матеріалах справи, підтверджено, що станом 05.01.2024 позивачу (вислуга на перше число місяця 03 роки 09 місяців 22 дні) виплачено грошове забезпечення при звільненні (зв. ст. а.с. 119).
Водночас, в подальшому такий наказ про звільнення ОСОБА_2 було скасовано та, відповідно, з 06.01.2024 позивача вирішено вважати таким, що продовжує строк перебування на військовій службі понад граничний вік (а.с. 28).
В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №54 від 23.02.2024 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 23.02.2024 (а.с. 27). При цьому, у вказаному наказі, серед іншого, зазначено, що:
вислуга років загальна – 03 роки 11 місяців 10 днів, календарна вислуга років – 03 роки 11 місяців 10 днів; 
виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 лютого по 23 лютого 2024 року;
виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 45 повних календарних місяців служби;
з 23.02.2024 зняти з харчування по нормі №1.
Таким чином, аналіз виниклих правовідносин дає підстави зробити висновок, що фактично військова служба позивача у ІНФОРМАЦІЯ_7 припинена саме з 23.02.2024, а тому суд не бере до уваги доводи відповідачів про не перебування ОСОБА_2 на службі.
Окрім того, аналіз і порівняння наказів ІНФОРМАЦІЯ_6 від 05.01.2024 №5 та від 23.02.2024 №54 дає підстави зробити висновок, що сам же відповідач 2 підтвердив факт того, що припинення несення військової служби позивачем відбулось у лютому 2024 року, адже вислуга років у ОСОБА_2 збільшена, а саме станом на 23.02.2024 становить вже 03 роки 11 місяців 10 днів.
Крім того, в наказі від 23.02.2024 №54 ІНФОРМАЦІЯ_3 вказав про необхідність виплати щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 лютого по 23 лютого 2024 року, а також грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 45 повних календарних місяців служби (а не 44 календарних місяці, як було вказано у скасованому наказі від 05.01.2024 №5).
В той же час, суду не надано відомості про здійснення позивачу інших виплат після проведеного розрахунку при помилковому звільненні 05.01.2024.
Таким чином, судом з`ясовано, що при звільненні ОСОБА_2 23.02.2024 відповідачами не проведено розрахунок за спірний період, а саме за час з 06.01.2024 (поновлення на службі) по дату фактичного звільнення, що, у свою чергу, вказує на протиправну бездіяльність відповідача 1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 06.01.2024 по 23.02.2024.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10). 
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідачі не діяли на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання. Водночас, представник позивача довела протиправність бездіяльності, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно вимог Закону України «Про судовий збір», судові витрати щодо судового збору відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 06.01.2024 по 23.02.2024 та ненарахування та невиплати всіх належних ОСОБА_1 виплат в день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із звільненням з військової служби.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовця за період з 06.01.2024 по 23.02.2024, а також здійснити нарахування та виплату всіх належних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) виплат в день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із звільненням з військової служби відповідно до наказу №54 від 23.02.2024. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Представнику позивача та відповідачам рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В.