Справа № 466/2184/26
Провадження № 1-кп/466/617/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141380000113 від 28 січня 2026 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 382 КК України
у с т а н о в и в:
статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами. 
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення. 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. 
Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання. 
Встановлено, що постановою Городоцького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі №441/2619/23, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (40800 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Постановою Миколаївського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року у справі №447/127/24, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (34000 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. 
Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі №462/1226/24, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (40800 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №441/943/24, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (40800 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2024 року у справі №463/3750/24, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (40800 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі №444/4154/24, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (40800 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року у справі №463/11305/24, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,0 гривень (п`ятдесят одна тисяча гривень) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу марки «ГАЗ 66», VIN-код НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , 1983 року випуску, який на праві власності належав ОСОБА_4 . 
Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у справі №450/2264/25, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 (п`ятдесят одна тисяча) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років. 
Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2025 року у справі №463/8462/25 ОСОБА_4 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із чим на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років. 
Проте, 17.11.2025 о 22 год. 28 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищевказаних судових рішень про позбавлення його права керування транспортними засобами, котрі набрали законної сили, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 54А, керував транспортним засобом марки марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП Національної поліції України і тим самим не виконав постанови Городоцького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі №441/2619/23, Миколаївського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року у справі №447/127/24, Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі №462/1226/24, Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №441/943/24, Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2024 року у справі №463/3750/24, Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі №444/4154/24, Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року у справі №463/11305/24, Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у справі №450/2264/25 та Личаківського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2025 року у справі №463/8462/25. 
Окрім цього, вироком Личаківського районного суду міста Львова від 24.11.2025 у справі №463/10782/25, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 382 КК України, що виразилися у неодноразовому невиконанні постанов Городоцького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі №441/2619/23, Миколаївського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року у справі №447/127/24, Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі №462/1226/24, Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №441/943/24, Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2024 року у справі №463/3750/24, Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі №444/4154/24, Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року у справі №463/11305/24, Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у справі №450/2264/25, за що його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. 
Однак, 06.12.2025 о 22 год. 55 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищевказаних судових рішень про позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, будучи раніше судимим за злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 230, керував транспортним засобом марки марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП Національної поліції України і тим самим не виконав постанови Городоцького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі №441/2619/23, Миколаївського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року у справі №447/127/24, Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі №462/1226/24, Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №441/943/24, Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2024 року у справі №463/3750/24, Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі №444/4154/24, Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року у справі №463/11305/24, Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у справі №450/2264/25 та Личаківського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2025 року у справі №463/8462/25. 
Окрім цього, 22.12.2025 о 16 год. 25 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищевказаних судових рішень про позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, будучи раніше судимим за злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , керував транспортним засобом марки марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП Національної поліції України і тим самим не виконав постанови Городоцького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі №441/2619/23, Миколаївського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року у справі №447/127/24, Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі №462/1226/24, Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №441/943/24, Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2024 року у справі №463/3750/24, Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі №444/4154/24, Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року у справі №463/11305/24, Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у справі №450/2264/25 та Личаківського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2025 року у справі №463/8462/25. 
Окрім цього, 04.01.2026 о 16 год. 50 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищевказаних судових рішень про позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, будучи раніше судимим за злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», перебуваючи за адресою: м. Львів вул. Б. Грінченка, 13, керував транспортним засобом марки марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП Національної поліції України і тим самим не виконав постанови Городоцького районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року у справі №441/2619/23, Миколаївського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року у справі №447/127/24, Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2024 року у справі №462/1226/24, Городоцького районного суду Львівської області від 22 квітня 2024 року у справі №441/943/24, Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2024 року у справі №463/3750/24, Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року у справі №444/4154/24, Личаківського районного суду м. Львова від 13 січня 2025 року у справі №463/11305/24, Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2025 року у справі №450/2264/25 та Личаківського районного суду міста Львова від 07 жовтня 2025 року у справі №463/8462/25.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що він визнає та підтверджує обставини, які викладені в обвинувальному акті.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих матеріалів.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його злочинні дії вірно кваліфіковані:
за ч. 1 ст. 382 КК України за кваліфікуючими ознаками – умисне невиконання судових рішень, що набрали законної сили.
за ч. 3 ст. 382 КК України за кваліфікуючими ознаками – умисне невиконання судових рішень, що набрали законної сили, вчиненого особою, раніше засудженою за злочин, передбачений ст. 382 КК України.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 є нетяжким злочином (ч. 1 ст. 382 КК України) та тяжким злочином (ч. 3 ст. 382 КК України).
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття, обставини, що обтяжують покарання – рецидив злочинів, вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, а також враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 за ч. 1 ст. 382 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, за місцем проживання характеризується типово, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 382 КК України, за якими кваліфіковано кримінальні правопорушення, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, та остаточно призначити йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує положення ч.1 ст.71 КК України, якою передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
З наведеного слідує, що вчинення засудженим нового злочину під час іспитового строку є підставою для застосування до нього ст.71 КК України, і покарання за новим злочином має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, і таке не може бути іншим, аніж позбавлення волі.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_4 був засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025 за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
Один із злочинів ОСОБА_4 вчинив 04.01.2026, тобто під час встановленого судом іспитового строку.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив даний злочин в період іспитового строку, суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025, та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Санкцією ч. 3 ст. 382 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Тому суд вважає необхідним застосувати відносно обвинуваченого додаткове покарання, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.
Речові докази по справі: два оптичні компакт-диски DVD-R, які відповідно до постанов слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 03.02.2026 та 10.03.2026 визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження, слід залишити при матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 382 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
за ч. 3 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки..
На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 24.11.2025, та призначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. 
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Речові докази по справі: два оптичні компакт-диски DVD-R, які відповідно до постанов слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 03.02.2026 та 10.03.2026 визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не застосовувався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

  Суддя	  	 ОСОБА_1