РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
18 березня 2026 р.  Справа № 120/2671/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого рішення органом Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності. Зокрема, зауважує, що нею дотримано усіх законодавчих підстав для призначення їй цього виду пенсії. Водночас органом Пенсійного фонду відмовлено у призначенні пенсії, з огляду на формальні підстави.
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області скористалося своїм правом на подання відзиву, у якому заперечило проти задоволення позову. Так, вказує, що у позивачки відсутній необхідний страховий стаж для призначення їй пенсії. Більше того вказує, що позивачкою не додано усіх необхідних документів для призначення пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві своїм правом на подання відзиву не скористалося.
Ознайомившись з наявними матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.
28.11.2024 року позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Розгляд заяви здійснювався за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області, яким було прийнято рішення № 262240029545 від 04.12.2024 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку із відсутністю документу, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації, як одержувач пенсії. Окрім того до страхового стажу позивачки не зараховано період догляду за дитиною.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Як свідчать матеріали справи, позивачка звернулася за призначенням пенсії у віці 55 років.
Наявний страховий стад становить 29 років 2 місяці 11 днів.
Разом з тим, до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку народження, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , оскільки відсутня відмітка про отримання паспорта дитиною та в заяві про призначення пенсії не зазначена відповідна інформація.
Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.
За таких обставин незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області спірного періоду до страхового стажу позивачки є протиправним та не ґрунтується на вимогах закону.
Відтак, період догляду за дитиною з 18.06.1993 року по 18.06.1996 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи у призначенні пенсії позивачці відмовлено. з огляду на відсутність документу, який підтверджує, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації, як одержувач пенсії
Оцінюючи на предмет обґрунтованості такий мотив відмови у призначенні пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 144 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Згідно з підпунктом 9 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу, що призначає пенсію, в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії (для осіб, зазначених у пункті 144 розділу XV Закону).
Суд враховує обставини того, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з РФ, що, у свою чергу, унеможливлює з цієї дати направлення запитів та листів до установ держави-агресора.
Тож у спірних правовідносинах факт неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення РФ підтверджується лише повідомленням особи про це органу Пенсійного фонду у заяві про призначення пенсії.
Водночас, суд звертає увагу на норму пункту 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, відповідно до якої при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Судом не встановлено обставин того, що органом Пенсійного фонду вжито заходів для повідомлення позивачки про необхідність дооформлення поданої ним заяви про призначення пенсії шляхом зазначення інформації щодо дійсного стану отримання ним пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення РФ.
Більше того, суд зауважує, що у заяві позивачки на призначення пенсії відсутності відомості про отримання нею будь-якого іншого пенсійного забезпечення.
За таких обставин посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на факт неподання позивачем такого повідомлення суд визнає безпідставними.
Відтак, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.
Судом враховано, що позивачка досягла 55-річного віку, у неї наявний необхідний страховий стаж понад 13 років для призначення йому пенсії.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати позивачці до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та призначити позивачці пенсію з дати звернення.
Водночас відсутні підстави для зобов`язання призначити пенсію позивачці Головне управління Пенсійного фонду України у м. Киві, адже права позивача порушено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а тому саме цей пенсійний орган має їх поновити.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначений судом спосіб.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, код ЄДРПОУ 42098368), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04.12.2024 року № 262240029545 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.06.1993 року по 18.06.1996 року та призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 28.11.2024 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович