КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року м. Київ справа №640/9484/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України про визнання протиправним та скасування наказу №366 від 07.03.2019,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2019 вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що повністю та своєчасно виконав обов`язок зі сплати коштів до бюджету у відповідності до графіків, встановлених Розпорядженнями Кабінету Міністрів України №384-р та №535-р. Позивач стверджує, що стаття 11 Закону про управління об`єктами державної власності щодо сплати дивідендів до 1 липня стосується виключно вже нарахованих сум. Оскільки Кабінет Міністрів України прийняв додаткове рішення про розподіл прибутку лише наприкінці липня 2018 року, прострочення виконання зобов`язання відсутнє.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що Закон має вищу юридичну силу, ніж розпорядження КМУ. Стаття 11 Закону №185-V встановлює жорсткий строк - 1 липня року, що настає за звітним. Відсутність рішення загальних зборів (чи КМУ) про розподіл прибутку до 1 травня не звільняє господарське товариство від обов`язку сплатити встановлений розмір прибутку у визначений законом строк. Отже, будь-яка сплата після 1 липня є простроченням, що є підставою для нарахування пені.
Позивач також направив до суду відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких наголосив про помилковість висновків відповідача, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ. 
Відповідач подав до суду заперечення, в яких підтримав свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. 
Суд, також, встановив підстави для заміни найменування відповідача у справі з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України перейменовано на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2021 №504 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України перейменовано на Міністерство економіки України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2025 р. № 903 перейменовано Міністерство економіки України на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.
Як видно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ідентифікаційний код юридичної особи, код ЄДРПОУ 37508596 належить Міністерству економіки, довкілля та сільського господарства України. Відтак, відбулась лише зміна найменування відповідача у справі.
Суд зауважує, що у разі зміни найменування юридичної особи не відбувається фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва, а тому не виникають підстави, для заміни сторони на належну, передбаченої положеннями статті 48 КАС України.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне замінити найменування відповідача у справі, а саме: з «Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України» на «Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України».
Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до пункту 15 Статуту Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), засновником та єдиним акціонером компанії є держава. 
Функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі позивача здійснює Кабінет Міністрів України.
25.04.18 Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 384-р «Питання річних загальних зборів публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
Пунктом 3 Розпорядження № 384-р Кабінет Міністрів України затвердив розподіл чистого прибутку Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за 2017 рік, що спрямовуються:
30 відсотків чистого прибутку в розмірі 11 799 045,6 тис. гривень - на виплату дивідендів до державного бюджету;
5 відсотків чистого прибутку в розмірі 1 966 507,6 тис. гривень - до резервного капіталу;
20 відсотків чистого прибутку в розмірі 7 86б 030,4 тис. гривень - на розвиток;
45 відсотків чистого прибутку в розмірі 17 698 568,4 тис. гривень - залишити нерозподіленими до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України до 14 серпня 2018 року.
У період з 11.06.18 до 25.06.18, тобто до 1 липня року, що настає за звітним, позивачем перераховано до Державного бюджету України дивіденди у сумі 11 799 045,6 тис. гривень, що становить 30% чистого прибутку, та які нараховані на підставі Розпорядження № 384-р.
26.07.18 Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 535-р «Питання діяльності публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"», яким вирішено спрямувати 45 відсотків чистого прибутку публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в розмірі 17 698 568,4 тис. гривень, визначеного пунктом 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 384 «Питання річних загальних зборів публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"», на виплату дивідендів до державного бюджету за таким графіком:
- не пізніше 31 липня 2018 р. - необхідно сплатити 500 000 тис. гривень;
- не пізніше 31 серпня 2018 р. - необхідно сплатити 500 000 тис. гривень;
- не пізніше 30 вересня 2018 р. - необхідно сплатити 500 000 тис. гривень,
- не пізніше 30 листопада 2018 р. - необхідно сплатити 8 099 284,2 тис. гривень; 
- не пізніше 25 грудня 2018 р. - необхідно сплатити 8 099 284,2 тис. гривень.
Позивачем у відповідності до встановлених Кабінетом Міністрів України порядку і строки було сплачено 17 698 568 400,00 грн.
Однак, 12.03.2019 НАК «Нафтогаз України» отримала лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 12.03.19 № 3222-06/10542-08 «Стосовно нарахування пені» та спірний наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2019 № 366 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
Наказом Міністерство економічного розвитку і торгівлі України затвердило розрахунок пені публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за несвоєчасно сплачені дивіденди до державного бюджету. 
Пеня нарахована за період з 03.07.18 по 30.11.2018 у розмірі 88 484 473,40 грн.
Наказ обґрунтовано тим, що 26.07.18 загальними зборами акціонерів публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийняте рішення про розподіл чистого прибутку, отриманого товариством за результатами фінансово-господарської діяльності у 2017 році. НАК «Нафтогаз України» сплачена частина дивідендів у розмірі 899.992.608,29 грн. з порушенням строку, установленого законодавством.
Не погоджуючись з вищевказаними висновками відповідача, на підставі яких було прийнято спірний наказ, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» №185-V від 21.09.2006 (далі - Закон №185-V) передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
За змістом статті 3 Закону №185-V об`єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави).
Відповідно до статті 4 Закону №185-V суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз. 4, 5 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів.
Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій) у їх статутних капіталах.
За приписами абзаців 6, 8 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, якщо інше не встановлено законом.
Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100 відсотків, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, але не менше 30 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним. На суму таких коштів органами доходів і зборів нараховується пеня у порядку, визначеному абзацом шостим цієї частини, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України.
Абзацами 7, 9 ч. 5 ст. 11 Закону №185-V встановлено, що на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.
Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100 відсотків, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, але не менше 30 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним. На суму таких коштів органами доходів і зборів нараховується пеня у порядку, визначеному абзацом шостим цієї частини, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України.
Механізм формування Мінекономіки разом з Мінфіном дивідендної політики держави, її реалізації суб`єктами управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі господарських організацій (далі - суб`єкти управління корпоративними правами держави) визначений Порядком формування та реалізації дивідендної політики держави, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №702 від 12.05.2007 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 9 Порядку №702 суб`єкти управління корпоративним правами держави забезпечують відповідно до затверджених базових нормативів частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році, реалізацію дивідендної політики держави шляхом здійснення заходів щодо прийняття в межах корпоративних прав держави рішень про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів господарськими організаціями згідно з їх установчими документами та законодавством.
Порядок нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100%, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі №725 від 02.07.2013 (далі - Порядок № 725). 
Відповідно до п. 7 Порядку № 725 у місячний строк з дня отримання документів, визначених у пункті 3 цього Порядку, Мінекономрозвитку розраховує розмір пені на суму дивідендів (частину суми дивідендів), несвоєчасно сплачених господарським товариством, та приймає в установленому порядку наказ про нарахування пені, який підписує Міністр економічного розвитку і торгівлі України або його перший заступник, заступники.
Пунктом 11 цього Порядку передбачено, що оскарження нарахування пені господарськими товариствами та суб`єктами управління здійснюється відповідно до законодавства.
Судом встановлено, що спірний наказ було прийнято відповідно до абзацу 7 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. 2 Порядку №702 та п. 7 Порядку №725. Підставою для нарахування позивачу санкцій стало порушення позивачем строків сплати частини дивідендів до державного бюджету України.
Відповідач в обґрунтування своєї позиції вказує, що обов`язок НАК «Нафтогаз» спрямувати 75% частини чистого прибутку на виплату дивідендів не пізніше 01.07.2018 встановлений Порядком №702, а також постановою Кабінету Міністрів України №139 від 28.02.2018. Обов`язок прийняття рішення про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів, що покладений на суб`єкта управління корпоративними правами держави, на переконання відповідача, не звільняє товариство від обов`язку сплачувати дивіденди на державну частку у строк, визначений Законом. Однак, суд не погоджується з такими висновками, з огляду на наступне.
Абзацом 1 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено обов`язок для господарської організації, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, в тому числі для позивача, спрямовувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів. Однак при цьому зазначена норма встановлює, що таке спрямування має відбуватися в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що єдиним порядком спрямування частини чистого прибутку на виплату дивідендів, який затверджений Кабінетом Міністрів України як центральним органом виконавчої влади, і який поширюється на усі господарські товариства, є Порядок формування та реалізації дивідендної політики держави №702.
Разом з тим, пункт 9 зазначеного Порядку передбачає обов`язок суб`єктів управління корпоративним правами держави забезпечити реалізацію дивідендної політики держави шляхом прийняття в межах корпоративних прав держави рішень про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів господарськими організаціями. Зазначеною нормою не передбачено обов`язку господарських організацій самостійно спрямовувати дивіденди до державного бюджету України, а вказано на обов`язок суб`єкта управління корпоративними правами держави приймати відповідні рішення з урахуванням затверджених базових нормативів частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році.
Постанова Кабінету Міністрів України №139 від 28.02.2018, якою затверджено базовий норматив на виплату дивідендів за результатом фінансово-господарської діяльності у 2017 році у тому числі для Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у розмірі 75% сама по собі також не встановлює обов`язку для позивача спрямувати 75% частини чистого прибутку на виплату дивідендів не пізніше 01 липня 2018 року.
Абзац 5 частини 5 статті 11 Закону зобов`язує господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплатити до державного бюджету України у строк до 1 липня року, що настає за звітним, дивіденди, нараховані пропорційно розміру державної частки у їх статутних капіталах. 
Суд зауважує, що зазначеною нормою встановлено строк сплати таких дивідендів, проте не встановлено порядок їх сплати. Як було зазначено вище, єдиним порядком спрямування частини чистого прибутку на виплату дивідендів є Порядок №702, норми якого не визначають обов`язку позивача самостійно, тобто до прийняття відповідного рішення, вирішувати питання щодо сплати дивідендів.
Суд зауважує, що абзацом 5 частини 5 статті 11 Закону визначений строк (не пізніше 1 липня, що настає за звітним) для сплати лише тих дивідендів, які були нараховані станом на 1 липня, а не тих, що будуть нараховані після 1 липня, у зв`язку з чим висновки відповідача про наявність підстав для нарахування пені є безпідставними.
Суд, також, наголошує, що виплаті дивідендів має передувати прийняття відповідного рішення про виплату дивідендів. Так, абзацом 4 ч. 5 ст. 11 Закону передбачено, що господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів. На обов`язок суб`єктів управління корпоративними правами держави прийняття в межах корпоративних прав держави рішень про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів господарських товариств вказано і у п. 9 Порядку №702. 
Зазначене узгоджується також із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до якої виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства.
При цьому, судом встановлено, що Кабінет Міністрів України як суб`єкт управління корпоративними правами держави у статутному капіталі НАК «Нафтогаз» 25.04.2018 прийняв рішення (розпорядження №384-р) про сплату позивачем до державного бюджету у строк до 30.06.2018 дивідендів у розмірі 30%, і зазначене розпорядження позивачем було виконано, що, зокрема, не заперечується відповідачем. 
Крім того, відповідно до п. 3 вказаного розпорядження 45% чистого прибутку залишились нерозподіленими до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України до 14.08.2018.
Разом з тим, станом на 01.07.2018 Кабінетом Міністрів України не приймалось рішень про сплату НАК «Нафтогаз» до державного бюджету дивідендів у розмірі нерозподіленої частини чистого прибутку.
На переконання cуду, сама лише наявність Постанови №139 та встановленого у Законі строку для сплати дивідендів не зобов`язує НАК «Нафтогаз України» спрямовувати дивіденди до Державного бюджету України на підставі абз. 5 ч. 5 ст. 11 Закону, без відповідного рішення Кабінету Міністрів України. Держава, будучи власником акціонерного товариства, має бути зацікавлена у вчасному прийнятті рішень, спрямованих на реалізацію дивідендної політики, зокрема щодо встановлення суми, порядку сплати дивідендів, у строки, встановлені законом, та порушення суб`єктом управління корпоративними правами держави строків прийняття такого рішення не може означати порушення норм Закону з боку акціонерного товариства.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 липня 2022 року по справі №640/9680/19.
Таким чином, норми Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Порядку формування та реалізації дивідендної політики держави, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №702 та Постанови Кабінету Міністрів України №139 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2017 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави», не підтверджують наявності у відповідача підстав для прийняття ним оскаржуваного наказу, у зв`язку з чим вказаний наказ є неправомірним. 
Суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що згідно з приписами пункту 9 Порядку №702 обов`язок прийняття рішення про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів покладено не на позивача, а на суб`єкта управління корпоративними правами держави - Кабінет Міністрів України, та позивач не має нести відповідальність у вигляді пені за бездіяльність суб`єкта управління корпоративними правами держави через невиконання ним пункту 9 Порядку №702.
За таких обставин і за такого правового врегулювання суд дійшов висновку, що наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2019 №366 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнятий без належного врахування норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.
Суд також вказує про безпідставність посилання відповідача на абзац 6 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», оскільки 100 відсотків акцій НАК «Нафтогаз України» безпосередньо належать державі, при цьому, відповідачем не доведено, що акції НАК «Нафтогаз України» перебувають у статутних капіталах інших товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків.
Отже, позивач не є тим суб`єктом, на якого поширюються положення абзацу 6 ч. 5 ст. 11 названого Закону України «Про управління об`єктами державної власності», а відтак відповідачем протиправно застосовано закон, який не підлягав застосуванню.
Крім того, абзацом 8 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено обов`язок для господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100 відсотків, у випадку неприйняття рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплатити до державного бюджету частину чистого прибутку у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку. 
Разом з тим, відповідно до встановлених у справі обставин Кабінетом Міністрів України було прийнято рішення про нарахування та виплату дивідендів 25.04.2018, тобто у строк, зазначений у абз. 8 ч.5 ст. 11 Закону від 21.09.2006 № 185-V.
Крім того, зазначена норма не встановлює обов`язку для господарських товариств сплачувати до державного бюджету дивіденди, оскільки стосується особливостей регулювання розподілу чистого прибутку. Так, господарські товариства, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, в силу закону у разі неприйняття рішення про виплату дивідендів за підсумками календарного року повинні спрямувати частину чистого прибутку у розмірі базових нормативів, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Поняття «дивіденди», що вживається у абз. 6 частини 5 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», та «частина прибутку», що вживається у абз. 8, очевидно схожі за своїм змістом. Відповідно до законодавчого терміну «дивіденди» і є частиною чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу (стаття 30 Закону України «Про акціонерні товариства»). Водночас, такі поняття не слід ототожнювати, оскільки обов`язкова сплата частини чистого прибутку до державного бюджету у розмірі базових нормативів, установленому Кабінетом Міністрів України, є прямим наслідком неприйняття рішення про виплату дивідендів. 
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №910/10585/18.
Отже, на спірні правовідносини не може поширюватися пункт 7 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100%, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 02.07.2013 №725, на підставі якого було прийнято спірний наказ.
Суд, також, не погоджується з доводами відповідача про те, що спірний наказ не є індивідуальним актом, оскільки оскаржуваний наказ відповідає ознакам, притаманним індивідуальному акту, а саме: виданий уповноваженим на те органом, має державно-владний характер та породжує обов`язки для окремо визначеного суб`єкта - НАК «Нафтогаз України».
Крім того, можливість оскарження цього наказу передбачена п. 11 Порядку нарахування пені на суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) якого знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків №725 від 02.07.2013.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2019 №366 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є неправомірним та підлягає скасуванню.
Належних та достатніх доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано.
Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків суду.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 19 210,00 грн, що документально підтверджується платіжним документом.
Суд зазначає, що на час вирішення справи, позивачем не заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу, не надано до суду відповідних доказів, у зв`язку з чим, вирішенню судом такі витрати за ст. 134 та ст. 139 КАС України, під час винесення рішення у даній справі, не підлягають.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 19 210,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2019 №366 «Про нарахування пені публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
Стягнути на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ідентифікаційний код 37508596) судовий збір у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.