Справа № 444/4460/25
Провадження № 2/444/435/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Ясиновський Р. Б.
за участі секретаря судового засідання Стець М.О.
розглянувши у залі суду у місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ», що подана представником позивача адвокатом Рудзеєм Юрієм Володимировичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позики у сумі 25 249, 5 грн, витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, -

В С Т А Н О В И В : 

Від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» в системі "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позики у сумі 25 249, 5 грн, витрат зі сплати судового збору у сумі 2 423,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 справу передано для розгляду в провадження судді Жовківського районного суду Львівської області Ясиновського Р.Б. (арк. спр. 43).
Ухвалою судді від 07.11.2025 позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою судді від 20.11.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у цивільній справі, розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання, призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 09 лютого 2026 року.
Позивач у позовній заяві в обгрунтування позовних вимог покликається на наступне.
Позивач вказує, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №111655 від 18.10.2019 року в електронній формі.
Вказує, що ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") надавало ТОВ ФК Гелексі послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн.
Зазначає, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25249,5 грн., з яких 5000 грн заборгованість за позикою; 20249,5 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Зважаючи на наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 25249,5 гривень, витрати зі сплати судового збору у сумі 2423,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не прибув, хоча про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, однак його представник за довіреністю ОСОБА_2 04 грудня 2025 року в системі Електронний суд подала відзив на позовну заяву. 
Вказує, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №111655 від 18.10.2019 в електронній формі. Відповідно до умов договору позики №111655 від 18.10.2019 року, а саме п.1.1.1 сума позики складає 5000,0 грн. , за п. 1.1.2.2 комісія складає 1,5 % в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору. Відповідно до п. 1.1.5 - строк повернення позики (термін платежу): 16 листопада 2019 р., тобто строк кредитування складає 30 днів. Згідно з пунктом 4 Паспортом споживчого кредиту - комісія за користування позикою складає - 14 грн.50 коп. Зазначає, що договір позики №111655 від 18.10.2019 року був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 строком на 30 днів, тобто з 18.10.2019 по 16.11.2019 року. Проте з розрахунку заборгованості, який наданий Позивачем, вбачається, що кредитодавцем нараховуються відсотки поза межами строку кредитування, тобто більше ніж за 30 днів, а саме в період з 18.10.2019 року по 14.03.2020 рік., що складає 149 календарних днів.
Вказує, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України.
Ввкажає, що така позовна вимога є необґрунтованою та несправедливою для Відповідача у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з огляду на те, що сторонами при укладенні договору про надання споживчого кредиту було погоджено розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами не мав перевищувати суму 2250 гривень 00 копійок за весь період кредитування.
Таким чином, позивач фактично не мав права нараховувати проценти за користування кредитом після спливу строку договору позики №111655 від 18.10.2019 року, а саме після 16.11.2019 року, отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентам у розмірі 20249,5 грн є безпідставними та підлягають відмові у їх задоволенні.
Вказує, що з огляду на вищенаведене вбачається, що загальна заборгованість за кредитним договором складає не більше 7264 гривні 50 копійок, що складається з 5000 грн. - заборгованість за позикою (тіло кредиту); 2250 грн. + 14 грн.50 коп. = 2264 грн. 50 коп. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Щодо розміру правової допомоги зазначає про наступне. Як зазначається позивачем в позовній заяві, орієнтовний розрахунок розміру понесених витрат Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Гелексі" на правову допомогу складає 5 000 грн. Водночас позивач не надав документи, які дають достатньо підстав вважати ці витрати обґрунтованими, необхідними та співмірними. Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, Відповідач вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат. Відповідач вважає, що обґрунтований загальний розмір понесених Позивачем витрат на правову допомогу складає 500,00 грн.
Представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №111655 від 18.10.2019 року, в розмірі 7264 (сім тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 50 копійок, провести судове засідання, призначене на 09 лютого 2026 року, без участі ОСОБА_1.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ», у судове засідання не прибув. 
Від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» Рудзея Ю.В. в системі "Електронний суд" 05.12.2025 одержано відповідь на відзив. Просить позовні вимоги ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є , зокрема, договори та інші правочини.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Встановлено, що між сторонами були здійснені всі необхідні дії для набуття цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, зокрема, в частині підписання кредитного договору, що не заперечується відповідачем, що свідчить про погодження сторонами його істотних умов.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Судом встановлено, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З
ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №111655 від 18.10.2019 року в електронній формі.
ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою, яке здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг.
З цією метою, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України).
Порядок укладення електронного договору визначено статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно приписів якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частина 1-2 статті 6 Закону України "Про електронні" документи та електронний документообіг ).
Згідно положень частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису , відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди) (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень укладеного договору позики позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Слід зазначити, що Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС".
ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС" (ТМ "ФОНДІ") надавало ТОВ ФК Гелексі послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн.
Суд враховує, що стороною відповідача у відзиві не заперечується факту укладення кредитного договору з позивачем, отримання кредитних коштів за договором та наявність заборгованості.
Статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Таким чином, судом встановлено факт укладення між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та відповідачем про за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії № 111655 від 18 жовтня 2019 року в електронній формі та невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позики.
Згідно пункту 1.1 Договору, За Договором Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк:
1.1.1 сума позики 5000,0 грн;
1.1.2 плата за користування позикою у вигляді:
1.1.2.1 процентів складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики;
1.1.2.2 комісії складає 1,5 % в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору;
1.1.3 нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
1.1.4 нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою.
2.1 Строк дії Договору - до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором.
У розділі «5. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН» наявний пункт 5.3 : У випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
Відповідно до п. 4.3 Договору, Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп.1.1.5. Договору включно.
Отже, договором встановлено проценти за користування позикою - пункт 1.1.2.1., комісійна винагорода - пункт 1.1.2.2, підвищену комісійну винагороду - пункт 5.3.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610,611 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, постановах від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом").
З розрахунку заборгованості, представленого позивачем, вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16), уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами, іншими словами у випадку неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, та такі проценти можуть нараховуватись й після спливу визначеного кредитним договору строку згідно статті 625 ЦК України. (Позиція Верховного Суду викладена у постановах: Постанова КЦС ВС від 05.03.2025 - № 463/3981/22, Постанова КЦС ВС від 05.03.2025 - № 463/8617/22, Постанова КЦС ВС від 05.02.2025 - № 463/14194/21, Постанова КЦС ВС від 08.01.2025 - № 463/7183/22). Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою.
Отже, кредитним договором було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за користування позикою після настання строку погашення.
Заборгованість відповідачем у встановлений договором строк не погашено.
Зважаючи на вищенаведене, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ представлений стороною позивача розрахунок заборгованості за договором позики.
Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25249,5 грн., з яких 5000 грн заборгованість за позикою; 20249,5 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Матеріали справи не містять доказів виконання відовідачем своїх зобов`язань. Позичальник не довів належними та допустимими доказами повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Доводи сторони відповідача про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними.
Статтею 629 ЦК зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору.
Цивільний кодекс, крім обов`язку належного виконання зобов`язання встановлює також принцип своєчасності його виконання: відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.1 ст.1050 Цивільного кодексу України та абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як позикодавець має право вимагати повернення всієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць.
Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що відповідач всупереч умовам договору позики та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив зобов`язання за таким і в кінцевому підсумку не повернув позику позикодавцеві.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору позики, у добровільному порядку ухилявся від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову до суду сплачено 2422.40 грн судового збору. У зв`язку із задоволенням позовних вимог документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір підлягає стягненню у сумі 2422.40 грн з відповідача на користь позивача.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем у позовній заяві було заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на правову допомогу позивач зазначив у позові, що 09 липня 2025 року між адвокатом Рудзей Юрієм Володимировичем та Позивачем було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно з вказаним договором позивачу було надано наступні послуги: вивчення документів з метою визначення способів захисту прав клієнта та підготовка проекту позовної заяви. В наступному, сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги на загальну суму 5000,00 грн.
Суд враховує, що представлені стороною позивача докази понесення витрат є належними та допустимими і підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує, що представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якому зазначив, що, враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, а тому, вважає, що обґрунтований загальний розмір понесених Позивачем витрат на правову допомогу складає - 500,00 грн.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, що виходять з конкретних прав та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадках укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи вони були фактично понесені, так і оцінювати їх потребу.
Виходячи з приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розподіляючи витрати, понесені первісним позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в в розмірі 2 000 гривень.
Керуючись статтями 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у сумі 25 249,5 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:
Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ», код ЄДРПОУ: 41229318, адреса 01054, місто Київ, вулиця В`ячеслава Липинського, будинок, 10/1; тел 0443640646, електронна адреса: glxcourt@ukr.net,електронний кабінет ЄСІТС наявний.
Представник позивача адвокат Рудзей Юрій Володимирович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №001139 видане 25.11.2019 Радою адвокатів Житомирської області, адреса для листування : 10030, м. Житомир-30, а/с 25, телефон НОМЕР_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ел пошта : ІНФОРМАЦІЯ_1 , електронний кабінет ЄСІТС наявний.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_4 , адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 , електронний кабінет ЄСІТС відсутній.

Повне рішення складено 11.02.2026.

Суддя     Ясиновський Р. Б.