ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 580/10785/25

адміністративне провадження № К/990/8255/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 (суддя Паламар П.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2026 (судді: Єгорова Н.М. (головуючий), Сорочко Є.О., Чаку Є.В.) у справі №580/10785/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01 та №14626/23-00-24-05-01.
2. Позивач у позовній заяві просив поновити строк звернення з цим позовом до суду, враховуючи те, що про складення Головним управлінням ДПС У Черкаській області акту перевірки від 21.08.2024 №10227/23-00-24-05-01/385240673 та про прийняття податкових повідомлень- рішень від 03.10.2024 №14620/23-00-24-05-01, № 14623/23-00-24-05-01, № 14622/23-00-24-04-01 та № 14626/23-00-24-05-01, з одночасним отримання копій цих рішень, ОСОБА_1 стало відомо під час отримання листа відповідача № 7319/6/23-00-24-05-10 від 26.03.2025.
Саме з 27.03.2025, з дня наступного за днем отримання листа Головного управління ДПС у Черкаській області № 7319/6/23-00-24-05-10, на переконання ОСОБА_1 і має обраховуватися шестимісячний строк для оскарження прийнятих контролюючим органом рішень.
3. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 позовну заяву залишено без руху. Суд вказав, що позов поданий до суду з пропуском встановленого статтею122 кодексу адміністративного суду України строку звернення в суд після виникнення спірних правовідносин. При цьому, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не надано.
Суд надав позивачу строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії ухвали про залишення без руху, протягом якого останній має усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначивши підстави поважності пропуску строку та надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.
4. На усунення недоліків позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що про наявність спірних податкових повідомлень-рішень стало відомо лише з листа від 26.03.2025, який є єдиним підтвердженням факту обізнаності позивача про наявність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
5. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
6. Відповідач 16.10.2025 подав відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на пропуск строку встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. 
В обґрунтування клопотання зазначено, що податкові повідомлення - рішення від 03.10.2024 №14620/23-00-24-05-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01 та №14626/23-00-24-05-01 вважаються належним чином вручені платнику податків 22.10.2024. З наведеного слідує, що термін звернення до суду сплив 22.04.2025.
7. 30.10.2025 до суду позивачем надано клопотання про витребовання у ДПС України доказів по справі а також про визнання причин пропуску строку на подання клопотання про витребовування доказів поважними та поновлення такого.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
8. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2026, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
9. Залишаючи позов без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що платник податків може звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.
Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2026, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
11. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статі 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
12. Судами встановлено, що на підставі акта від 21.08.2024 №10227/23-00-24-05-01/385240673 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01.
Вказані податкові повідомлення - рішення направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 04.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1, яке повернулусь відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Головне управління ДПС у Черкаській області листом від 26.03.2025 №7319/6/23-00-24-05-10 на звернення позивача від 13.03.2025 направило останньому матеріали документальної позапланової перевірки, а саме акт перевірки від 21.08.2024 №10227/23-00-24-05-01/3852406732 та податкові повідомлення-рішення від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01.
Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з цим позовом 24.09.2025.
При цьому позивач наголошує, що строк звернення з цим позовом слід обраховувати саме з дня коли він дізнався та фактично отримав оскаржувані податкові повідомлення - рішення, і такою датою є 27.03.2025.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13. Підставою касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій позивач зазначив порушення норм процесуального права, що призвели до прийняття неправомірних рішень, судами не надано належної оцінки доводам, що наведені позивачем на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом її порушених прав та законних інтересів.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про дотримання позивачем строку звернення до суду, не дотримався норм процесуального права та не залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для подання заяви із вказівкою в ній підстав для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом до суду.
Вважає, що суди при прийнятті рішення не врахували висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 04.12.2025 у справі №520/22570/25, від 20.08.2025 у справі № 160/21545/24, від 04.08.2022 у справі №500/1149/21, від 21.10.2021 у справі №460/626/19, від 27.02.2024 у справі №200/155/23, від 11.02.2025 у справі №160/9000/24, від 12.03.2021 у справі №620/244/19, а саме, що застосовуючи частину третю статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України суд має повноваження залишити позовну заяву без руху, надавши строк позивачу для надання заяви із вказівкою в ній підстав для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом до суду. Питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом в обов`язковому порядку має бути поставлено на обговорення з особою, яка подала позов. Це реалізується або шляхом постановлення судом ухвали про надання позивачеві часу подати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, або безпосередньо у судовому засіданні. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність поважних причин для його поновлення.
Крім того, суди не врахували висновки наведені Верховним Судом у постановах від 22.03.2024 у справі № 380/13865/22 та від 10.04.2025 у справі №140/2600/24. Враховуючи висновки вказаних постанов, позивач вважає, що із поданих контролюючим органом документів без опису вкладення до листа про направлення оскаржуваних податкових повідомлень неможливо встановити того, які саме документи направлені позивачу поштою, у зв`язку з чим неможливо встановити і беззаперечний факт направлення оскаржуваних повідомлень - рішень.
Також скаржник вважає, що вирішуючи питання про поновлення строку звернення, суд не повинен вдаватися до надмірного формалізму, упередженості або формального підходу щодо позивача та його доводів, якими він обґрунтовував свою позицію, враховуючи, що доказів зловживання своїми правами матеріали справи не містять, а зазначений вище пропуск строку не є співмірним з таким наслідком, як позбавлення особи конституційного права на доступ до правосуддя.
14. Контролюючим органом надано відзив на касаційну скаргу позивача, в якому відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій просить залишити без змін. 
Зокрема зазначає, що податкові повідомлення - рішення від 03.10.2024 № 14620/23-00-24-05-01, № 14623/23-00-24-05-01, № 14622/23-00-24-04-01 та № 14626/23-00-24-05-01 направлено платнику листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Вказане поштове відправлення 22.10.2024 повернуто відправнику з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Таким чином контролюючий орган виконав свій обов`язок щодо направлення податкових повідомлень-рішень на адресу Позивача.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
У постанові від 23.05.2022 у справі № 810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Враховуючи викладене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03.10.2024 вважаються належним чином врученими платнику податків 22.10.2024, а відтак доводи позивача про неотримання податкових повідомлень-рішень є незмістовними.
З приводу посилань позивача на те, що не підтвердженою є обставина вкладення у поштове відправлення саме оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган зазначає, що ні норми Податкового кодексу України, ні норми Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 не зобов`язують контролюючий орган зазначати у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документів, що надсилаються. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29.04.2025 у справі № 420/35624/23 та від 19.06.2025 у справі №420/35627/23.
ПОЗИЦІЯ СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій
15. Відповідно до вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
16. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
17. Спірним питанням у цій справі є дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом і правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду. 
Предметом спору у цій справі (з урахуванням меж касаційного перегляду) є податкові повідомлення-рішення від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01 та №14626/23-00-24-05-01, які в адміністративному порядку не оскаржувались. Ці обставини не є спірними між сторонами.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Питання строків звернення до суду було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на даний час практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.
У постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24 також вирішувала питання визначення строку звернення до суду із позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення та за наслідками аналізу норм Податкового кодексу України у взаємозв`язку з нормами Кодексу адміністративного судочинства України виснувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач вказував на факт пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01 та №14626/23-00-24-05-01, зазначаючи, що такі вважаються належно отриманими 22.10.2024, а не 27.03.2025, як стверджує позивач, який не навів та не надав доказів поважності причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку.
Судами було встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01 надіслані контролюючим органом ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 04.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , проте повернулися відправнику 22.10.2024 у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.
На вказану адресу контролюючим органом надсилалися ОСОБА_1 також наказ про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце її проведення (рекомендоване відправлення від 12.07.2024 №180020011805), а також акт, складений за результатами перевірки (рекомендоване відправлення від 22.08.2024 №0600955053297), проте також повернулися на адресу ГУ ДПС у Черкаській області у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 15.08.2025 адреса місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення - рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Порядок листування платників податків та контролюючих органів закріплено у статті 42 Податкового кодексу України. 
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).
Пунктом 42.5 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, такі документи також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Слід зазначити, що поштова кореспонденція направлялась на адресою місця проживання позивача: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 15.08.2025. Крім того, вищезазначена адреса зазначена позивачем у позовній заяві, апеляційній та касаційній скаргах.
Відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Позивач не вказував про зміну податкової адреси, як то передбачено положенням пункту 42.3 статті 42 Податкового кодексу України. 
Отже спірні податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу ОСОБА_1 та вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме 22.10.2024.
У постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
У цій же постанові Судова палата зробила висновок, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Доводи позивача щодо відсутності у поштовому повідомленні відомостей про документи, які направлялись поштою, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки Правилами надання послуг поштового зв`язку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270), а також податковим законодавством не встановлюють вимог до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в частині зазначення реквізитів документа, що надсилається.
Аналогічні висновки сформовані Верховним Судом в постанові від 20.10.2020 у справі №140/30/20, від 29.04.2025 у справі № 420/35624/23, від 06.04.2026 у справі № 480/6307/25.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги доводи позивача щодо відсутності доказів надсилання поштового відправлення з оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями. 
Таким чином, спірні податкові повідомлення - рішення вважаються врученими позивачу 22.10.2024 і саме з цієї дати має відраховуватись шестимісячний строк звернення до суду про його оскарження.
При цьому з позовною заявою про оскарження податкових повідомлень-рішень від 03.10.2024 №14620/23-00-2405-01, №14623/23-00-24-05-01, №14622/23-00-24-04-01, №14626/23-00-24-05-01 позивач звернувся лише у 24.09.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Окрему увагу суд касаційної інстанції звертає на те, що ні під час розгляду цієї справи в судах попередніх інстанцій, ні в касаційній скарзі позивач фактично не наводив жодних обґрунтувань щодо поважних причин, які унеможливлювали подання цього адміністративного суду у період з 27.03.2025 (дати, коли, як стверджує позивач, він дізнався про порушення своїх прав). 
З приводу доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме вимог частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (не залишив позовну заяву без руху), суд касаційної інстанції зазначає наступне.
Так, Верховний Суд вже неодноразово аналізував застосування положень вищезазначеної норми процесуального закону. Зокрема, але не виключно, у постановах від 04.08.2022 (справа №500/1149/21), від 21.10.2021 (справа №460/626/19) Суд дійшов висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. Однак, норми Кодексу однозначно встановлюють, що у випадку виявлення судом факту пропуску особою строку звернення до суду з позовом їй гарантується надання часу для подання заяви про поновлення зазначеного строку та доказів поважності причин його пропуску. Забезпечення такого права не залежить від того, суд якої інстанції виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не тільки до відкриття провадження у справі, що входить до компетенції суду першої інстанції, а й після відкриття провадження у справі, про що прямо зазначено в частині четвертій статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, норма якої адресована суду без визначення певної інстанції.
Питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом в обов`язковому порядку має бути поставлено на обговорення з особою, яка подала позов. Це реалізується або шляхом постановлення судом ухвали про надання позивачеві часу подати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, або безпосередньо у судовому засіданні. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність поважних причин для його поновлення.
З матеріалів адміністративної справи слідує, що питання пропуску строку звернення до суду було порушено самим позивачем ще під час подання адміністративного позову. Суд першої інстанції щодо викладених ОСОБА_1 у позовній заяві причин для поновлення строку звернення до суду зазначив, що такі не підтверджені доказами і надав позивачу строк для надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначивши підстави поважності пропуску строку та надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду. За результатами розгляду поданої позивачем заяви про усунення недоліків позовної заяви суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відкриття провадження у справі.
Разом з тим, 16.10.2025 року перед судом першої інстанції знову постало питання дотримання позивачем строку звернення до суду внаслідок подання контролюючим органом клопотання про залишення позову без розгляду. Слід зазначити, що з матеріалів адміністративної справи слідує, що позивач не скористався правом на подання будь-яких заперечень на клопотання контролюючого органу чи наведення інших поважних причин пропуску строку звернення до суду. Суд наголошує, що позивач отримав клопотання про залишення позову без розгляду, однак жодних заперечень з цього приводу не навів, при цьому позивач 31.10.2025 надіслав клопотання про витребування доказів у ДПС України, а саме листа НБУ, який став підставою для проведення перевірки позивача.
В апеляційній скарзі, яка подана позивачем, а також під час розгляду справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (в якому був присутній представник позивача) інших доводів, окрім твердження про те, що шестимісячний строк має відраховуватись з 27.03.2025, позивач також не наводив. Тобто позивач мав час та неодноразову можливість для подання відповідної заяви (заперечення) з наведенням інших поважних причин пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає, що позивач був обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення до суду з позовом під час розгляду справи в суді першої інстанції, проте, не скористався наданими йому процесуальними правами та не вжив заходів задля спростування факту пропуску строку, та не довів наявності поважних причин такого пропуску. Колегія суддів наголошує, що позивач наводив підстави пропуску строку в позовній заяві, у заяві на усунення недоліків позовної заяви та в апеляційній скарзі, проте такі підстави зводились виключно до дати (27.03.2025) з якої, на переконання позивача, має відліковуватись шестимісячний строк для судового оскарження податкових повідомлень - рішень.
З урахуванням наведеного підстави вважати, що суди першої та апеляційної інстанції порушили норму частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у розрізі встановлених вище обставин, відсутні. 
Підсумовуючи викладене у сукупності, суд касаційної інстанції не може не погодитись із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач у цій справі пропустив шестимісячний строк звернення до суду, при цьому поважних причин пропуску такого строку позивач не навів.
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 27.02.2024 у справі №200/155/23, від 11.02.2025 №160/9000/24, на які зокрема посилався і позивач в касаційній скарзі.
Щодо інших постанов Верховного Суду, зокрема від 04.12.2025 у справі №520/22570/25, від 20.08.2025 у справі № 160/21545/24, від 04.08.2022 у справі №500/1149/21, від 21.10.2021 у справі №460/626/19, від 12.03.2021 у справі №620/244/19, наведених позивачем в касаційній скарзі, висновки яких, на переконання позивача не були застосовані судами у цій справі, то слід зазначити, що такі висновки Верховним Судом висловлені стосовно правовідносин, де фактично питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом не було поставлено на обговорення з особою, яка подала позов (шляхом постановлення судом ухвали про надання позивачеві часу подати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, або безпосередньо у судовому засіданні), тобто особа не була обізнана з фактом виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність поважних причин для його поновлення. Натомість у спірних правовідносинах, як вже зазначалось вище, позивач був обізнаний з фактом виникнення у суду питання дотримання ним строку звернення з позовом, проте не навів та не надав доказів дійсних фактичних обставин, які б свідчили про істотні перешкоди чи труднощі для його своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав з дотриманням встановлених процесуальним законом строків.
Із врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, що є підставою для залишення позову без розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
18. Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що сукупність обставин у цій справі вказує на те, що ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження наявності обмежень, які не залежали від його волі та які об`єктивно вплинули на підготовку та подання позову ні судам попередніх інстанцій, ні до суду касаційної інстанції надано не було.
Така поведінка позивача не може бути визнана сумлінною, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду та, відповідно, залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без розгляду.
19. З урахуванням наведеного, Верховний Суд приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2026 у справі №580/10785/25 слід залишити без задоволення.
20. Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2026 у справі №580/10785/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   В.П. Юрченко