Справа №278/4937/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року        м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12024060410000025 по обвинуваченню
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого 12.06.2024 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст. 126-1 КК України до 200 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
 
ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, систематично вчиняє домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні, висловлюваннях нецензурною лайкою в її адресу, завданні тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення стану здоров`я та психологічних страждань останньої, а саме викликало в неї накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів.
Так, 02.08.2024 близько 17 години, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.
Надалі, 13.09.2024 постановою Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
У подальшому, 29.04.2025 о 10 годині ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , а саме: висловлювався на її адресу нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.
За вказані дії ОСОБА_4 постановою Житомирського районного суду Житомирської області притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП.
У подальшому, 05.06.2025 близько 11 години, ОСОБА_4 , перебуваючи за місце свого проживання що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , а саме: висловлювався на її адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та розбив мобільний телефон.
За вказані дії ОСОБА_4 постановою Житомирського районного суду Житомирської області притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 173-2 КУПАП.
Крім того, 20.06.2025 у ОСОБА_4 , який є особою, яка раніше неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, виник злочинний умисел, направлений на вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, в цей же день, час та місці, ОСОБА_4 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 дії психологічного насильства, що виразилось у словесних образах нецензурною лайкою, шарпанні за одяг, демонстрації своєї фізичної переваги. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 штовхнув співмешканку ОСОБА_6 , унаслідок чого остання впала, що завдало їй психологічних та фізичних страждань, які виразились у зниженні настрою, пригніченості, почутті образи, невпевненості, внутрішньому напруженні, ситуативній тривожності, фіксованості на емоційно-негативних сімейних переживаннях, тим самим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних та фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.
У судовому засіданні прокурор просив суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання із випробуванням протягом 2 років іспитового строку із покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, зокрема, обов`язку передбаченого ч. 2 цієї статті: направити для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід не обирався. При ухвалені вироку просив врахувати наявність двох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та однієї обтяжуючої обставини (рецидив злочинів). Також матеріальної шкоди потерпілій не заподіяно.
У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення у час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Просив врахувати, що є військовослужбовцем у має на утриманні 3-річного віку сина.
У судовому засіданні потерпіла підтвердила обставини справи; повідомила, що поведінка обвинуваченого змінилась ; просила врахувати, що обвинувачений щиро каявся щодо скоєного.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями самого обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що дійсно мали місце обставини, зазначені в обвинувальному акті, а також зібраними на нього характеризуючими матеріалами.
За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його умисні дії за ст. 126-1 КК України як умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних та фізичних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи - ОСОБА_6 .
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд, враховує, що обвинувачений раніше судимий 12.06.2024 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст. 126-1 КК України до 200 годин громадських робіт, які останній відбув у повному обсязі згідно довідки Глибочанського старостинського округу Новогуйвинської селищної ради; неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки, вчинив умисний нетяжкий злочин, є військовослужбовцем призваним за мобілізацією, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжує йому покарання, є рецидив кримінальних правопорушень.
Крім того, згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.
При призначенні покарання суд також враховує позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала, що поведінка обвинуваченого змінилась.
У зв`язку з чим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначає останньому міру покарання в межах санкції статті у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. ст. 75-76 КК України, що, на думку суду, у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і достатнім, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Арешти у кримінальному провадженні не накладались. Речові докази відсутні.
Цивільний позов у ході проведення досудового розслідування не заявлявся.
Пропонована винагорода викривачу у кримінальному провадженні відсутня.
Запобіжний захід не застосований та відсутні підстави для його застосування.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання за ст. 126-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання із випробуванням протягом 2 років іспитового строку із покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України покласти на ОСОБА_4 строком на три місяці обмежувальний захід у виді зобов`язання пройти програму для кривдників  строком на 3 місяці. 
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили  ОСОБА_4  не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1