ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 924/567/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників учасників:
позивача - Мартьянова Л.В.
відповідача - не з`явився
третьої особи - Царюк Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 (у складі колегії суддів: Крейбух О.Г. (головуючий), Павлюк І.Ю., Тимошенко О.М.)
та рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 в частині зменшення суми пені та штрафних санкцій (суддя Виноградова В.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість"
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 03.06.2025 Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" (далі - ТОВ "Новатор", Відповідач) 8 102 877,21 грн, з яких 362 150,46 грн 3 % річних, 4 160 960,01 грн інфляційних втрат, 2 924 287,71 грн штрафних санкцій та 655 479,03 грн пені.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх договірних зобов`язань, а саме невчасною оплатою наданої Позивачем послуги з передачі електричної енергії за період з липня 2019 року по листопад 2023 року та всупереч умовам договору від 01.01.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії № 0296-2032, укладеного між ДП "НЕК "Укренерго" та ТОВ "Новатор" (далі також Договір).
1.3. У подальшому судом задоволено заяву ПрАТ "НЕК "Укренерго" про зменшення розміру позовних вимог, а саме про стягнення 3 553 080,63 грн інфляційних втрат, 400 956,71 грн 3 % річних, 1 072 016,97 грн пені, 1 707 024,24 грн штрафних санкцій (протокольна ухвала Господарського суду Хмельницької області від 21.08.2025).
1.4. Заперечуючи щодо позовних вимог та в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення пені та штрафних санкцій, Відповідачем до матеріалів справи подано акти звірки розрахунків від 16.01.2024, у тому числі за Договором, відповідно до яких станом на 31.12.2023 заборгованість складає 172 217,21 грн; накази по підприємству щодо регламенту та режиму роботи за 2020-2021 роки; наказ від 06.12.2022 про встановлення часу простою, неробочих днів та порядку їх оплати; довідку від 21.01.2025 про внесення товариства 11.11.2024 до Реєстру об`єктів критичної інфраструктури; сертифікат Хмельницької торгово-промислової палати від 06.02.2024 № 6800-24-0263 про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме пожежі, вибухів та неможливості здійснення господарської діяльності внаслідок ракетного удару, що стався 08.01.2024, щодо зобов`язань ДП "Новатор" за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 31.07.2019, укладеним з ПрАТ "НЕК "Укренерго".
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з ТОВ "Новатор" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 3 441 173,01 грн інфляційних втрат, 400 216,87 грн 3 % річних, 102 487,70 грн пені, 170 702,42 грн штрафних санкцій. В решті позову відмовлено.
2.2. Вказане рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог ПрАТ "НАК "Укренерго". При цьому з урахуванням виявлених помилок у розрахунках Позивача судом першої інстанції було проведено власний розрахунок сум, що підлягають стягненню. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені та штрафних санкцій на 90 %, зважаючи на баланс інтересів сторін спору та з урахуванням співвідношення розміру заборгованості боржника і розміру неустойки.
2.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 частково задоволено апеляційну скаргу Позивача, подану на вказане рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 лише в частині відмови у стягненні 1 072 016,97 грн пені та 1 707 024,24 грн штрафних санкцій, змінено його в частині стягнутих сум пені та штрафу і викладено абзаци 2 та 4 резолютивної частини рішення у такій редакції:
"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 3 441 173 гривні 01 коп інфляційних втрат, 400 216 гривень 87 коп 3 % річних, 512 435 гривень 03 коп пені, 853 512 гривень 12 коп штрафних санкцій.
У частині стягнення 111 907,62 грн інфляційних втрат, 739,84 грн 3 річних, 559 581,95 грн пені та 853 512,12 штрафних санкцій - відмовити".
2.4. При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що за обставинами справи (зокрема стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, що забезпечить Позивачу відшкодування матеріальних втрат, у т.ч. і від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів), з урахуванням балансу інтересів сторін, рівності умов функціонування підприємств на ринку, а також встановленого факту порушення Відповідачем грошового зобов`язання, з огляду на принципи пропорційності, справедливості та добросовісності обґрунтованим є зменшення розміру пені та штрафних санкцій на 50 %, що забезпечить розумне співвідношення між наслідками допущеного порушення та мірою цивільно-правової відповідальності, не нівелює превентивної та компенсаційної функцій неустойки і водночас не призведе до безпідставного покладення на Відповідача надмірного фінансового тягаря.
2.5. Позивач не погодився також і з постановою суду апеляційної інстанції та скористався правом касаційного оскарження судових рішень у справі в частині зменшення розміру пені та штрафних санкцій.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 23.02.2026 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України
3.2. ПрАТ "НЕК "Укренерго" у своїй касаційній скарзі просить Суд скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025 в частині зменшення розміру пені та штрафних санкцій і ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги про стягнення 1 072 016,97 грн пені та 1 707 024,24 грн штрафних санкцій.
3.3. Підставами касаційного оскарження Позивач визначив неправильне застосування судами норм матеріального права (статей 611, 625 Цивільного кодексу України, статей 230, 231 Господарського кодексу України), порушення норм процесуального права (статей 86, 236, 238, 282 Господарського процесуального кодексу України), неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 15.11.2023 у справі № 910/1266/23.
За доводами Скаржника, для зменшення розміру штрафних санкцій сторона повинна довести наявність виняткових обставин, чого Відповідачем зроблено не було, а сам по собі великий розмір пені або відсутність доказів збитків не є автоматичною підставою для їх зменшення.
3.4. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Новатор" зазначає про законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.10.2025, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу Позивача - без задоволення.
Водночас Відповідач просить Суд розглядати справу без участі його представника. 
3.5. Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість" у відзиві на касаційну скаргу просить Суд залишити її без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. 01.01.2019 між ДП "НЕК "Укренерго", правонаступником якого є ПрАТ "НЕК "Укренерго" (далі також оператор системи передачі, або ОСП) та ТОВ "Новатор" (далі також користувач системи передачі, користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0296-2032 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі також Послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.
Згідно з пунктом 1.2 Договору сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу системи розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.
Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватись законодавством України, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом системи розподілу, Кодексом комерційного обліку, ліцензійними умовами, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність (пункт 2.2 Договору).
За умовами пункту 3.1 Договору його ціна визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті.
4.2. У подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору. 
4.3. Так 22.12.2021, з метою приведення Договору у відповідність до вимог Кодексу системи передачі електричної енергії, ДП "НЕК "Укренерго" та ТОВ "Новатор" у зв`язку зі змінами, внесеними до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії відповідно до постанови НКРЕКП № 2027 від 10.11.2021, уклали додаткову угоду до Договору, виклавши його у новій редакції, зокрема:
- планова та /або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та оприлюднюється ОСТ на своєму офіційному вебсайті в мережі Інтернет;
- для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги: 1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді; 2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі (пункт 4.1 Договору);
- планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному вебсайті ОСП. Планові обсяги можуть подаватися на більший період з подальшим їх коригуванням у терміни, передбачені цим пунктом (пункт 4.2 Договору);
- вимоги щодо засобів (систем) обліку електроенергії в точках комерційного обліку користувача, а також інші організаційно - технічні питання, пов`язані із збором, обробкою, верифікацією, валідацією, агрегацією, зберіганням та передачею даних комерційного обліку визначені Кодексом комерційного обліку (пункт 4.3 Договору);
- розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць (пункт 5.1 Договору);
- користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього договору, відповідно до такого алгоритму: 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця (пункт 5.2 Договору);
- у разі зміни регулятором тарифу на послуги з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня набрання чинності рішенням регулятора про зміну тарифу (пункт 5.4 Договору);
- користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно). Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання - передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді підписані власноручним підписом зі своєї сторони (пункт 5.5 Договору);
- у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу. У разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача. У разі недотримання ОСП цих термінів користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню (пункт 5.7 Договору);
- ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу та зобов`язаний забезпечувати надання послуги (пункти 6.1, 8.2 Договору);
- користувач має право отримувати від ОСП послугу та зобов`язується подавати ОСП планові обсяги передачі електроенергії та обсяги планової резервованої потужності за затвердженими ОСП формами у терміни та відповідно до порядку, що зазначені у розділах 5 та 9 цього договору; повертати ОСП підписані зі свого боку акти у терміни та відповідно до порядку, що зазначені у розділах 5 та 9 цього договору; здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим договором; надавати інформацію, зазначену в пункті 8.2 глави 8 розділу ІІ Кодексу системи передачі (пункти 6.2, 8.3 Договору);
- сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання свої зобов`язань за цим договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/соціально-політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Неповідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань. Термін виконання за цим договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин. У разі дії форс-мажорних обставин більше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим договором та в установленому порядку розірвати договір. Розірвання цього договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії (пункт 10.1 Договору);
- доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою (пункт 10.2 Договору);
- договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 21.12.2022 (пункт 13.1 Договору).
4.4. 15.12.2022 у зв`язку зі змінами та доповненнями, внесеними постановами НКРЕКП № 1234 від 30.09.2022, № 1305 від 11.10.2022 до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії, ДП "НЕК "Укренерго" та ТОВ "Новатор" уклали додаткову угоду до Договору, відповідно до якої виклали його в новій редакції, зокрема пункт 13.1, згідно з яким Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. 
4.5. У подальшому сторони додатковою угодою до Договору № 0296-2032 від 01.01.2019 узгодили:
- припинити дію Договору та укласти новий договір про надання послуг з передачі електричної енергії шляхом приєднання користувача до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого наказом НЕК "Укренерго" № 549 від 03.10.2023 та розміщеного на сайті НЕК "Укренерго";
- користувачу, разом із укладенням цієї додаткової угоди надати ОСП заяву приєднання до Договору приєднання за формою згідно з додатком 2 до постанови НКРЕКП № 1763 від 29.09.2023;
- договір приєднання вважати укладеним з дати акцепту, зазначеній у повідомленні ОСП про приєднання до договору;
- після укладення договору приєднання, цей договір продовжує діяти в частині регулювання відносин щодо коригування обсягів та вартості наданих послуг, що виникли в період дії цього договору, заборгованості/переплати за цим договором з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою щодо нарахування штрафів, пені, неустойки;
- в іншій частині цей договір припиняє свою дію днем, що передує даті акцепту зазначеній в повідомленні про приєднання до договору.
4.6. Як встановили суди за наявними у справі матеріалами, Позивачем за період з липня 2019 року по листопад 2023 року надавалися Відповідачу послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується актами приймання-передачі послуг та актами коригування за відповідні періоди.
На виконання договірних зобов`язань Позивач виставляв Відповідачу рахунки-фактури на оплату планової вартості послуг з передачі електричної енергії та рахунки-фактури на оплату фактичної вартості послуги з передачі електричної енергії за вказаний період.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами також факт направлення на адресу Відповідача засобами поштового та електронного зв`язку актів приймання-передачі послуг, актів коригування та рахунків.
Проте у зв`язку з порушенням Відповідачем строків виконання грошових зобов`язань з оплати послуг з передачі електричної енергії, наданих у період з липня 2019 року по листопад 2023 року, Позивач нарахував та заявив до стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 3 553 080,63 грн інфляційних втрат, 400 956,71 грн 3 % річних, 1 072 016,97 грн пені та 1 707 024,24 грн штрафних санкцій.
4.7. Саме правомірність стягнення пені та штрафних санкцій у вищевказаному розмірі була предметом апеляційного оскарження та переглядається у цьому касаційному провадженні.
4.8. Як вже зазначалося, судом першої інстанції заявлені до стягнення 1 072 016,97 грн пені та 1 707 024,24 грн штрафних санкцій були зменшені на 90 %, натомість апеляційний суд визнав обґрунтованим зменшення до 50 %. Проте Скаржник просить скасувати судові рішення в частині такого зменшення та наполягає на ухваленні постанови про стягнення вказаних нарахувань у повному обсязі.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
5.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, що визначені самим скаржником, покладається на нього. Про це Верховний Суд послідовно зазначав у постановах від 17.01.2023 у справі № 910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 14.01.2025 у справі № 910/21871/21, від 18.02.2026 у справі № 908/206/24. 
5.3. Предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ "НЕК "Укренерго" у стягненні з ТОВ "Новатор" штрафних санкцій, а саме щодо зменшення розміру таких санкцій на 90 % судом першої інстанції та на 50 % судом апеляційної інстанції. 
5.4. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.5. Однією з підстав для виникнення зобов`язання є договір та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України. Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 548 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.
5.6. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України).
Поряд з цим, за змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
5.7. Нормами статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку. 
Аналогічні вимоги стосовно господарсько-правової відповідальності містилися у статті 216 Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин та на момент пред`явлення позову. 
5.8. Як унормовує пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 230 чинного до 28.08.2025 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 вказаного кодексу).
При цьому за приписами частини першої статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
5.9. В такий спосіб положення Цивільного кодексу України визначають штраф та пеню як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку - і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором. Отже нормами Цивільного кодексу України сплату неустойки визначено як один із видів забезпечення виконання зобов`язань, встановлених договором або законом, та одночасно з цим - як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).
5.10. Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань. Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Такі висновки сформовано у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 та при цьому з посиланням на пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України зазначено, що неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для неї встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Отже завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
5.11. Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Тобто положення вказаного закону надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
5.12. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний для нього тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.
5.13. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
5.14. Колегія суддів звертається до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити, для того щоб вона (неустойка) не набула ознак каральної санкції та згідно з правилами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (постанови від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15.
5.15. При цьому у визначенні підстав для зменшення розміру неустойки Суд виходить з такого.
Положеннями статті 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї ж статті, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
5.16. Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності та розумності може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
5.17. Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин було врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності. За частиною другою статті 216 цього ж кодексу застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).
Відповідно до частин першої та другої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
5.18. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
5.19. В такий спосіб зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на усталену судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди беруть до уваги, зокрема, ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду з постанови від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19.
5.20. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
5.21. Додатково Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердження та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені Відповідачем як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Зокрема, категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Такий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20.
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
5.22. При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора (стаття 616 Цивільного кодексу України) тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
5.23. Поряд з викладеним Суд зазначає, що при вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону, зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка, розмір якої має імперативний характер (встановлений законом) (частина друга статті 231 Господарського кодексу України). Таким чином, у разі зменшення розміру неустойки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову (та відмову у задоволенні решти вимог - щодо частини, на яку неустойку зменшено), тоді як у разі необґрунтованості розміру неустойки (повністю або частково), суд може ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову повністю або частково, в залежності від розміру необґрунтованої частини неустойки. 
Також відмінність полягає у мотивах суду при прийнятті відповідного рішення, яке мотивується або зменшенням розміру неустойки, або її необґрунтованістю в повному обсязі або в частині суми. 
Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
5.24. В такий спосіб у питаннях наявності підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, та одночасно досліджуватись і оцінюватись судом у порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Такий підхід є усталеним у судовій практиці (зокрема, постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
5.25. У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
5.26. За такого нормативно-правового регулювання, судової практики та обставин цієї справи Суд погоджується з висновками та мотивами суду апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові про часткове задоволення клопотання Відповідача щодо зменшення арифметично-правильного та обґрунтованого розміру заявлених до стягнення пені та штрафних санкцій.
5.27. Тому доводи Скаржника про незаконність цих висновків та оскаржуваних судових рішеннях не знайшли свого підтвердження, не ґрунтуються на нормах закону та не суперечать правовим висновкам, викладеним у зазначених Скаржником постановах Верховного Суду, через що відповідні вимоги касаційної скарги ПрАТ "НЕК "Укренерго" не підлягають задоволенню.
5.28. Інші доводи касаційної скарги є свідченням незгоди Позивача з оскаржуваними судовими рішеннями та спрямовані на спонукання Верховного Суду до переоцінки їх висновків усупереч імперативним приписам статті 300 Господарського процесуального кодексу України.
5.29. З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішень судів попередніх інстанцій у цій справі.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.2. Так відповідно до частин першої-п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.3. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.4. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.5. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
При цьому частина друга вказаної статті забороняє скасовувати правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.6. В ході касаційного перегляду судових рішень у цій справі встановлено, що вони вищевказаним вимогам відповідають та ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
6.7. За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
7. Розподіл судових витрат
7.1. З огляду на залишення касаційної скарги без задоволення та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі № 924/567/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко