Справа № 127/33634/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

16 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,
при секретарі Підвисоцькій О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, 

ВСТАНОВИВ:

23.10.2025 Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батька у дитини немає. 08.10.2025 малолітній ОСОБА_1 поставлений на облік служби у справах дітей Вінницької міської ради, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки його матір злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 16.08.2025 дитина була госпіталізована до стаціонару КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» без супроводу матері та без свідоцтва про народження. Відповідача не зверталась ні до адміністрації лікарні, ні до служби у справах дітей міської ради з проханням повернути їй сина на виховання. Протягом перебування дитини в лікарні, мати лише один раз відвідала сина. У даний час жодна особа з числа рідних та близький також не виявила бажання взяти дитину собі на виховання, малолітній ОСОБА_1 продовжує перебувати у лікувальному закладі на повному державному утриманні. Мати дитини ОСОБА_2 не має постійного місця проживання. За місцем своєї реєстрації не проживає та будинок у якому проживала родина ОСОБА_2 перебуває у аварійному стані. У м. Вінниці відповідачка проживала за різними адресами, у своїх знайомих без укладання договорів оренди. За останнім відомим місцем проживання матері у АДРЕСА_1 , де вона мешкає у свого знайомого, не створено умов для проживання малолітньої дитини. Під час відвідування даного помешкання, члени комісії з числа працівників служби у справах дітей ВМР, зафіксували наявність декількох пляшок з алкогольними напоями, безлад та антисанітарний стан. Відповідачка веде асоціальний спосіб життя: притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 44, ст. 173 КУпАП, у даний час вона притягується Вінницьким міським судом Вінницької області до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України. Отже, на думку представника позивача, відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав у цьому випадку створить правові передумови для подальшого визначення правового статусу дитини, що повністю відповідатиме її найкращим інтересам. Враховуючи наведене, позивач вважає, що наявні законні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Ухвалою суду від 01.12.2025 цивільну справу прийнято до провадження судді Федчишена С.А. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19.03.2026 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача звернулася до суду з заявою в якій просила розгляд справи здійснити без представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з?явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Відповідачка не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву або прийняти участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку. У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого записано: батько – ОСОБА_3 , мати – ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 01.10.2025 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис №29. (а.с. 10)
Відповідно до Обліково – статистичної картки дитини № НОМЕР_2 на підставі Наказу служби у справах дітей Вінницької міської ради №259 від 08.10.2025 у зв`язку з ухилянням батьків від виконання своїх обов`язків, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік служби у справах дітей Вінницької міської ради, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. (а.с. 13-14)
Як вбачається з листа КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» від 05.09.2025, 16.08.2025 на приймальне відділення у супроводі бабусі ОСОБА_4 була доставлена та госпіталізована дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Бабуся повідомила, що мати відсутня вдома, а їй термінового потрібно їхати закордон. Дитина госпіталізована у педіатричне відділення молодшого дитинства без супроводу матері з діагнозом: Дерматит не уточнений. Декларації з сімейним лікарем не укладено. Мати ОСОБА_2 дитину не відвідувала. 23.01.2025 дитина ОСОБА_1 була госпіталізована до КНП «ВМКЛ «ЦМТАД». 26.01.2025 мати самовільно нікого не попередивши залишила дитину на сусідку по палаті, яка спричинила опік грудної клітини дитині. ОСОБА_1 була викликана поліція, в телефонному режимі повідомлена Служба у справах дітей, в подальшому мати залишала дитину на медичний персонал та сторонніх людей, які були в палаті. Про дану ситуацію повідомлено Вінницький міський центр соціальної служби. (а.с.17)
Відповідно до висновку Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування від 16.10.2025 №01/00/011/63657, вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 7 -9)
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини».
У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...».
Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст. 8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми.
Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 20 від 19.12.2008) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Верховний Суд у постанові від 28.09.2021 по справі № 459/3411/18 роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В матеріалах справи наявний висновок Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування, за змістом якого членами комісії встановлено факт свідомого та умисного невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини, відсутності з її боку будь – якої участі у вихованні дитини, ненадання матеріальної допомоги, свідоме самоусунення від забезпечення морального та духовного розвитку дитини, нехтування виконанням батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, без поважних причин залишивши без батьківської уваги та турботи. Поведінка матері відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Мати не намагається боротися за своє право бути матір`ю, брати участь у вихованні, спілкуватися з дитиною, ігнорує можливість змінити своє ставлення до виховання та утримання дитини. Керуючись ст. 164 СК України, Вінницька міська рада, як орган опіки та піклування вирішила, що ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. 
Відповідачка будь-яких обґрунтованих заперечень на позов не подала, поважності причин не виконання покладених на неї батьківських обов`язків не навела. 
В судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачкою її батьківських обов`язків, що спричинили неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від відповідачки.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідачка не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням дитини, не замислюється про долю дитини, її майбутнє.
Враховуючи, що відомості про батька дитини внесені за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, батько жодним чином не піклується про дитину, відомості про нього невідомі, суд не вбачає в даному випадку при вирішенні спору в спірних правовідносинах створення штучних правовідносин та намагання позивача застосувати способи захисту сімейних прав та інтересів дитини з метою звільнення батька з військової служби, а також уникнення від призову на військову службу під час мобілізації. 
Отже, з метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне позбавити матір батьківських прав, що забезпечить її розвиток у безпечному та стійкому середовищі.
При цьому суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє відповідачку прав на спілкування з дитиною й побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення її батьківських прав.
Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд враховує наступне.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
З урахуванням встановлених судом обставин, наданих доказів, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку в спірних правовідносинах позов подано до суду – 23.10.2025.
Згідно з ст. 430 ЦПК України, стягнення аліментів за один місяць підлягає зверненню до негайного виконання.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави необхідно стягнути суму судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.
За таких обставин, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків, свідомо відмовилася від їх виконання. У зв`язку з чим, позов задовольняється повністю. 
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь та на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 17.04.2026.

Служба у справах дітей Вінницької міської ради (вул. Соборна, буд. 50, м. Вінниця, код ЄДРПОУ: 44566028)
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

СУДДЯ: