СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Харків Справа № 908/2109/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.,
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: Загорулько В.А., довіреність, посадова інструкція, наказ №227к/т від 13.03.2025;
від відповідача (апелянта): не з`явилися, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (вх. №2701 П/2), 
на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 (повний текст складено 24.11.2025) у справі №908/2109/25 (суддя Мацко О.С.),
за позовом Комунального некомерційного підприємства "Міська лікарня № 7" Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", Шлях Київ-Харків, Лубенський р-н, Полтавська обл.,
про стягнення 531 378,87 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Комунальне некомерційне підприємство "Міська лікарня №7" (далі - КНП "Міська лікарня №7", позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (далі - ТОВ "Гарант Ойл Групп", відповідач) про стягнення з відповідача 531 378,87 грн, з яких: 485 596,80 грн основного боргу та облікової ставки НБУ 45 782,07 грн. Крім того, просить стягнути витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору №301 від 05.06.2024 відповідач, як постачальник, мав поставити позивачу, як покупцю, паливо у кількості 9400 л дизельного палива на суму 487 672,00 грн. 
Позивач своєчасно та повністю здійснив оплату, виконавши передбачені договором зобов`язання, а відповідач, в свою чергу, порушив зобов`язання за договором, оскільки не забезпечив готового до передання позивачу, як покупцю, товару (дизельного палива) у кількості 9360л на суму 485 596,80грн. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.07.2025 матеріали позовної заяви у справі №908/2109/25 передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Господарського суду Полтавської області.
31.07.2025 матеріали позовної заяви у справі №908/2109/25 надійшли до Господарського суду Полтавської області.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) з огляду за малозначність.
Відповідач у заявах по суті справи (відзиві на позов від 21.08.2025, додаткових поясненнях від 05.09.2025, від 10.11.2025) проти заявлених позовних вимог заперечує, просить у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування заперечень вказує, що:
- він виконав умови договору повністю шляхом передання талонів на дизельне паливо, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною; крім того, належність виконання договору підтверджується оприлюдненим Звітом про виконання договору про закупівлю, де вказано, що причини для розірвання договору №301 від 05.06.2024 відсутні; 
- неможливість отоварення талонів в кількості 9360л на АЗС постачальника не підтверджена, так як Акти про відсутність можливості отримання палива в мережі АЗС за скретч-картками від ТОВ "Гарант Ойл Груп" від 01.11.2024 та від 25.11.2024 (далі - акти) не є належними доказами відсутності палива, оскільки вони складені без участі працівників АЗС, без представників відповідача, що унеможливлює встановлення їх дати та часу складання;
- позивачем не надано доказів того, що вказана АЗС має відношення до укладеного між сторонами договору; 
- докази на підтвердження направлення позивачем та, відповідно, отримання відповідачем претензії №01-14/213 від 06.03.2025 (далі - претензія) на суму 506335,80грн засобами поштового зв`язку або будь-яким іншим чином є неналежними;
- стягнення неустойки є безпідставним з огляду на належне виконання відповідачем умов договору.
Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач наголошує, що предметом договору є дизельне паливо, а не талони, тому зобов`язання відповідача будуть виконані в момент отримання позивачем палива. 
Позивач наполягає на стягненні разом з основним боргом також неустойки в розмірі 45782,07грн, оскільки укладеним між сторонами договором і законодавством прямо передбачена відповідальність за порушення зобов`язання.
05.09.2025 до Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи акту прийому-передачі талонів (стретч-карток), оскільки ТОВ "Гарант Ойл Груп" заперечує його складання та підписання.
Сторони виявили бажання проводити розгляд справи №908/2109/25 у судовому засіданні з викликом сторін, тому суд ухвалами від 29.09.2025 та від 21.10.2025 задовольнив їх клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. 
Протокольною ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.11.2025 суд на підставі ч. 8 ст. 80 ГПК України відмовив у прийнятті доказів, доданих до відповіді на відзив, у т.ч. Акту прийому-передачі талонів (стретч-карток) від ТОВ "Гарант Ойл Груп" по видатковій накладній №Рн240611/003 від 11.06.2024 згідно з договором № 301 від 05.06.2024 як такого, що подано всупереч вимогам ч. 2 ст. 80 ГПК України, тобто не подано разом з позовною заявою та за відсутності поважних причин такого неподання, та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи вказаного Акту та витребування оригіналів документів. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №908/2109/25 позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Гарант Ойл Групп" на користь КНП "Міська лікарня № 7" 485596,80грн основного боргу, 21446,9грн пені та 6084,51грн судового збору.
Задовольняючи частково вимоги позовної заяви господарський суд першої інстанції виходив із того, що:
- укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, предметом якого є саме поставка палива, а не талонів, тому передача талонів не свідчить про повне виконання умов договору поставки;
- позивачем зобов`язання з оплати переданих талонів (9400 л дизельного палива на 487672,00грн) виконано у повному обсязі, а також ним доведена неможливість отримання палива по талонах мережі АЗС "Авіас" у кількості 9360л;
- поставка палива за відповідними талонами повністю не відбулася з незалежних від покупця обставин;
- позивач належним чином реалізував своє право на повернення вартості недоотриманого палива, направивши на належну електронну адресу відповідача претензію від 06.03.2025, а відповідач не повернув позивачу кошти за непоставлений товар на суму 485596,80грн;
- оскільки відповідач порушив взяті на себе за договором зобов`язання, не забезпечивши поставку палива, то відповідно до норм як договору, так і законодавства (ст. 611 ЦК України) має понести відповідальність. Суд зробив висновок, що належним періодом для стягнення пені за вищезазначеним договором є 14.03.2025 - 25.06.2025.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Гарант Ойл Групп" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №908/2109/25 скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "Гарант Ойл Групп" наводить наступне:
- обґрунтованість позову не підтверджена з огляду на відсутність доказів наявності у позивача невикористаних талонів на 9360л на суму 485596,80грн;
- складені представниками позивача акти №1 від 01.11.2024 та №2 від 25.11.2024 про відсутність палива на АЗС відповідача не є належними доказами відсутності палива на АЗС, оскільки відповідач ставить під сумнів і дату їх складення, і зазначені у них обставини, так як вони були укладені без представника відповідача;
- також відповідач заперечує належність обраної позивачем для отоварення талонів АЗС, так як її адреса не обумовлювалась умовами укладеного між сторонами договору; 
- відсутні належні докази надсилання відповідачу претензії №01-14/213 від 06.03.2025;
- стягнення неустойки є безпідставним, так як відповідач виконав умови договору, що підтверджується підписаною позивачем видатковою накладною №Рн240611/003 від 11.06.2024.
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2026 (з урахуванням ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від 22.12.2025) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Гарант Ойл Групп" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №908/2109/25; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №908/2109/25 на 10.02.2026 о 10:30; ухвалено судові засідання у справі №908/2109/25 проводити за участю представника ТОВ "Гарант Ойл Групп" - адвоката Голубок А.В. у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`зку; встановлено учасникам справи строк - 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження.
Копії ухвали Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження доставлено сторонам у справі через підсистему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
05.01.2026 від позивача надійшло повідомлення про отримання ухвали суду. 
12.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, серед іншого, було заявлено про участь представника позивача в судових засіданнях в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
У відзиві представник заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - без змін. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наводить наступне:
- здійснивши передачу талонів позивачу, відповідач не виконав умови договору, оскільки предметом договору поставки є саме дизельне паливо, а не талони;
- акти про відсутність палива на АЗС відповідача є належним доказом, оскільки неможливість отримання палива на АЗС "Авіас" є загальновідомою обставиною;
- саме у обліковій документації відповідача, як суб`єкта господарювання, що займається торгівлею пальним, і на якого покладено обов`язок щодо належного обліку розрахункових документів, що підтверджують проведення операцій, має міститись інформація про те, що позивачем було отоварено лише 40 л дизельного пального;
- претензія від 06.03.2025 була відправлена належним чином на ті електронні адреси, що були зазначені у реквізитах сторін до договору №301 від 05.06.2024.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 задоволено заяву представника позивача про участь у судових засіданнях по справі №908/2109/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
19.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №908/2109/25.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 10.02.2026 брав участь в режимі відеоконференції представник позивача - Загорулько В.А., який надав пояснення по суті справи, заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.06.2024 між Комунальним некомерційним підприємством "Міська лікарня №7" (далі - КНП "Міська лікарня №7", покупець) та ТОВ "Гарант Ойл Групп" (далі - постачальник) було укладено Договір №301 (далі - договір).
Розділом 1 "Предмет договору" визначено, що постачальник прийняв на себе зобов`язання передати покупцю у власність паливо за кодом ДК 021/2015 "Єдиний закупівельний словник" 09130000-9 "Нафта і дистиляти" (09134200-9 "Дизельне паливо"), а покупець зобов`язувався сплатити і прийняти вказаний товар (п.1.1 договору).
Відповідно до п. 1.2. найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом даного договору, визначаються у Специфікації (далі - специфікація), що є невід`ємним додатком до даного договору.
Так, у специфікації, що додається до договору, сторони узгодили поставку 9400 літрів дизельного палива по талонам вартістю 487672,00 грн з ПДВ.
Сума договору згідно з п. 2.2. становить 487672,00грн, у т. ч. ПДВ.
Розділом 4 "Терміни та умови поставки" визначена процедура поставки товару за договором, зокрема, п.4.1. визначено, що датою передачі партії товару вважається дата прийому-передачі товару, зазначена у відповідній накладній. Факт прийому-передачі товару підтверджується підписом матеріально відповідальної особи покупця та скріпленням печаткою/штампом у відповідній накладній.
Пунктом 4.2. передбачено, що товар поставляється покупцю за адресою: АЗС постачальника у м. Запоріжжі, серед яких має бути не менше, ніж один пункт АЗС у м. Запоріжжі на відстані не більше ніж 5 км від місцезнаходження замовника (вул.Привокзальна, 9, м.Запоріжжя).
Розділом 5 "Порядок розрахунків" передбачено, що відпуск нафтопродуктів за талонами здійснюється на умовах 100% попередньої оплати шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно з рахунком; перерахування грошових коштів має бути здійснено протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку (п. 5.1. договору).
Згідно з п. 6.1 договору передача товару продавцем у власність покупця здійснюється згідно з видатковою накладною, де зазначається асортимент, кількість, ціна та загальна вартість переданого покупцю товару. В момент належного оформлення видаткової накладної продавець передає покупцю товар (талони або скретч-картки) для отримання відповідної партії товару. Талони (скретч-картки) виписуються продавцем на кожну партію товару окремо та діють не менше 12 календарних місяців з дня їх видачі.
Відповідно до п. 6.2 договору відпуск товару (дизельного палива) здійснюється по пред`явлених талонах протягом строку їх дії, який має бути не менш ніж 12 календарних місяців з моменту їх фактичного отримання Покупцем відповідно до п. 6.1 договору шляхом заправки автотранспортних засобів нафтопродуктами згідно з кількістю літрів та виду, вказаних в талонах.
Пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки товару постачальником, він сплачує покупцю неустойку в розмірі облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми непоставленої в строк товару за кожен день прострочення - до дня фактичного прийняття товару покупцем.
Отже, з огляду на матеріали справи, на виконання умов договору сторони підписали видаткову накладну №Рн-240611/003 від 11.06.2024, з якої вбачається, що постачальник (відповідач) передав у власність покупця (позивача) талони на дизельне паливо в кількості 9400 літрів загальною вартістю 487672,00грн.
Позивач здійснив оплату у сумі 487672,00грн за поставлені відповідачем за договором талони, що вбачається з платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1655 від 12.06.2024.
Відсутність можливості заправки дизельним паливом на АЗС "Авіас" позивач підтверджує актами про відсутність можливості отримання палива в мережі АЗС за скретч-картками від ТОВ "Гарант Ойл Груп" від 01.11.2024 та від 25.11.2024, що складені заступником директора з технічних питань Гарбузом С., заступником директора з економічних питань Купавою Н., завідувачем господарсько-обслуговуючого підрозділу Кравченко В. та бухгалтером Жиромською О. згідно з рапортами водія Чавича С.І.
Відповідно до змісту акту від 01.11.2024 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Фортечна, буд.2 водію позивача було відмовлено у здійсненні заправки, так як паливо на АЗС відсутнє, а поставок не буде; зі змісту акту від 25.11.2024 вбачається, що за адресою: м.Запоріжжя, вул.Фортечна, буд.2 АЗС зачинена, а персонал відсутній. 
Відповідач здійснив лише часткову передачу палива у кількості 40 л, у зв`язку з чим позивач звернувся до останнього з претензією №01-14/213 від 06.03.2025 про сплату на користь КНП "Міська лікарня № 7" Запорізької міської ради 485596,80грн проведеної оплати за недоотримане паливо за договором та 45782,07грн штрафних санкцій.
Позивач будь-яких відповідей не отримав, тому звернувся до суду з позовом до ТОВ "Гарант Ойл Групп" про стягнення 485596,80грн основного боргу, а також 45782,07грн штрафних санкцій.
Відповідач, в свою чергу, повністю заперечує проти позову та вважає його необґрунтованим з огляду на виконання ним умов договору повністю шляхом вчасної передачі у повному обсязі талонів на паливо за договором. Оскільки ним умови договору не порушувалися, то і відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Об`єктом апеляційного перегляду у даному випадку є рішення місцевого господарського суду, яким позов КНП "Міська лікарня № 7" до ТОВ "Гарант Ойл Групп" задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 485596,80грн основного боргу, 21446,9грн пені та 6084,51грн судового збору, а предметом судового розгляду є питання щодо належності та повноти виконання відповідачем (як постачальником) зобов`язань перед позивачем (як покупцем) за договором про поставку.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Укладений між сторонами договір №301 від 05.06.2024 за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до положень ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Отже, укладення між позивачем та відповідачем договору №301 від 05.06.2024 було спрямоване на отримання останнім плати за товар, що кореспондує його зустрічному обов`язку здійснити таку поставку позивачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 ст. 692 ЦК визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Частиною 2 цієї статті встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, а також не заперечується сторонами факт повної оплати позивачем товару на суму 487672,00грн.
Зі змісту видаткової накладної №Рн240611/003 від 11.06.2024 до договору вбачається, що відповідачем було поставлено талони на отримання дизельного палива на загальну кількість 9400 л. 
З огляду на умови укладеного між сторонами договору колегія суддів зауважує, що його предметом є саме поставка відповідачем пального - дизельного палива у кількості 9400 л.
Досліджуючи спірне у цій справі питання про те, чи належним чином виконувались зобов`язання відповідачем, здійснивши передачу лише талонів, а не палива, колегія суддів відзначає таке.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.
Згідно з п. 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Отже, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, а також норм законодавства талон - документ, що засвідчує право власності покупця на одержання певного обсягу та певної марки пального на АЗС. 
Тож, як правомірно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, факт підписання сторонами видаткової накладної №Рн240611/003 від 11.06.2024 не свідчить про передачу відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надають позивачу право на отримання відповідної кількості палива у майбутньому.
Тобто, зі змісту укладеного договору випливає, що з моменту передання талонів позивач набув лише право на отримання пального в обсягах, зазначених у видатковій накладній.
Разом з цим, за аналізом п.п. 6.1. та 6.2. вбачається, що відпуск товару (дизельного палива) здійснюється по пред`явлених талонах з моменту фактичного їх отримання відповідно до п. 6.1. (тобто підписання видаткової накладної) шляхом заправки авто нафтопродуктами згідно з кількістю літрів та виду, вказаних в талоні.
Тобто у договорі прямо зазначено, що видаткова накладна посвідчує лише передачу талонів, за пред`явленням яких здійснюється заправка авто. 
Із системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами вбачається, що під поставкою товару розуміється саме постачання палива, тоді як передача талонів лише формально засвідчує виконання умов договору. Таким чином вказаним спростовуються доводи апелянта про належне виконання зобов`язань за договором, оскільки, як вже зазначалось, предметом укладеного між сторонами договору є не талони, а паливо.
Щодо тверджень апелянта про неналежність актів про відсутність можливості отримання палива в мережі АЗС за скретч-картками від ТОВ "Гарант Ойл Груп" від 01.11.2024 та від 25.11.2024 як доказів відсутності палива на АЗС, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження неможливості отоварити талони на АЗС відповідача, було надано акти про відсутність можливості отримати паливо, відповідачем вказане заперечується. Судова колегія акцентує на тому, що хоч відповідач заперечує проти належності актів як доказів відсутності палива на АЗС, проте будь-якими доказами вказаної обставини не спростував. Він не надав суду доказів, що в ті дні, коли позивач звертався до АЗС для отримання палива за талонами - 01.11.2024 та 25.11.2024 - воно було в наявності на АЗС, тим самим не спростував твердження позивача про його відсутність у дні його звернення.
Тобто, відповідачем в ході судового розгляду справи належними доказами не підтверджено та не доведено суду фактичних обставин належної діяльності АЗС та реальної можливості відвантаження палива у спірні дати.
Крім того, відповідачем ставиться під сумнів обране позивачем місце для отоварення талонів, проте колегія суддів відзначає, що зі змісту укладеного між сторонами договору не вбачається будь-яких норм/пунктів, які б конкретизували АЗС, на яких позивач має заправитись. Зокрема, п. 4.2. договору передбачено, що товар поставляється покупцю за адресою: АЗС постачальника у м. Запоріжжі, серед яких має бути не менше, ніж один пункт АЗС у м. Запоріжжі на відстані не більше ніж 5 км від місцезнаходження замовника (вул. Привокзальна, 9, м. Запоріжжя). 
Тобто, ані договір, ані видаткова накладна, ані специфікація не містять конкретного переліку адрес АЗС постачальника для реалізації талонів покупцем.
Тим паче, за даними гугл-карти відстань між АЗС за вказаною адресою (вул. Фортечна, 2) та місцезнаходження замовника (вул. Привокзальна, 9) не становить більше 5 км, тому обрана позивачем АЗС за адресою вул. Фортечна, 2 знаходиться на обумовленій договором відстані. Відтак позивач не порушив місце отоварення за договором. 
Більше того, відповідачем не надано переліку АЗС, які б підпадали під ті, що передбачені п. 4.2. договору, на яких було паливо в момент звернення позивача, тим самим не спростував факту неможливості отримання палива за виданими ним талонами. 
Таким чином, будь-яких доказів наявності палива на АЗС, в тому числі готовності його поставити на вимогу позивача з посиланням на конкретні АЗС, відповідач не надав ані позивачу, ані суду.
Щодо твердження апелянта про відсутність копій талонів у матеріалах справи колегія суддів зауважує таке.
Питання щодо торгівлі паливом, зокрема, відпуску талонів на паливо, їх використання, регламентується сукупністю нормативних актів у даній сфері, насамперед, йдеться про наступні. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно з якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС).
Згідно з п. 9 Правил розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Як правомірно встановлено судом першої інстанції, на суб`єктів господарювання, що займаються торгівлею пальним, покладено обов`язок щодо належного обліку розрахункових документів, що підтверджують проведення операцій (зокрема, фіскальних чеків).
У апеляційній скарзі скаржник наголошує на відсутності доказів невикористаних талонів на дизельне паливо, однак ним не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ "Гарант Ойл Груп" було відпущено позивачу паливо на повну суму оплачених ним талонів.
Судова колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Верховним Судом у постановах від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
З огляду на все вищенаведене, з урахуванням принципу вірогідності доказів судова колегія вважає, що докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, подані позивачем, є більш вірогідними, аніж ті, що надані відповідачем на їх спростування.
Щодо твердження апелянта про неналежність відправлення позивачем претензії №01-14/213 від 06.03.2025 на адресу ТОВ "Гарант Ойл Груп" колегія суддів апеляційного господарського суду підкреслює наступне.
Як вбачається з умов договору (п.11.2.) сторонами передбачені певні умови для розірвання договору, зокрема, необхідне письмове повідомлення однієї зі сторін. Таким чином, для реалізації вказаної умови сторонами у реквізитах сторін зазначені адреси їх електронних пошт, адрес для листування та юридичних адрес. 
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем претензію №01-14/213 від 06.03.2025 було направлено саме на одну з електронних адрес відповідача, зазначену в договорі (tender-gog@ukr.net), що підтверджується наданим скріншотом з веб-сторінки електронної пошти.
Належних та достовірних доказів відповідача на спростування зазначеного матеріали справи не містять.
Таким чином, письмове повідомлення про заборгованість, направлене на офіційну адресу електронної пошти відповідача, зазначену в договорі, можна вважати належно направленим. Відтак позивач належним чином реалізував передбачене чинним законодавством право на повернення вартості недоотриманого палива за договором.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що вимога про стягнення розміру оплаченого та непоставленого товару на суму 485596,80грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки, незважаючи на своєчасне виконання позивачем обов`язків з оплати вартості товару, відповідач не забезпечив готового до передання покупцеві товару на вказану суму. 
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
За умовами пункту 7.2. договору, у випадку порушення строків поставки товару постачальником, він сплачує покупцю неустойку в розмірі облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми непоставленої в строк товару за кожен день прострочення - до дня фактичного прийняття товару покупцем.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за порушення строків поставки товару за період з 01.11.2024 по 25.06.2025 в розмірі 45782,07грн. Однак, як правомірно встановив місцевий господарський суд, період нарахування пені має починатись після спливу семиденного строку від дня пред`явлення претензії від 06.03.2025 (згідно з ч. 2 ст. 530 ГПК України), тобто з 14.03.2025 по 25.06.2025 та становить 21446,09грн.
Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені за період з 14.03.2025 по 25.06.2025 у сумі 21446,09грн.
Крім того, суд враховує, що відповідач контр розрахунку не надав, проти сум та періоду стягнення не заперечує.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 485596,80грн основного боргу, 21446,9грн пені та 6084,51грн судового збору.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). 
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №908/2109/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №908/2109/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 13.11.2025 у справі №908/2109/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286 - 289 ГПК України.

Повну постанову складено 20.02.2026

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна 

Суддя Я.О. Білоусова  

Суддя  В.В. Лакіза