Справа № 932/4921/24 
Провадження № 2/932/352/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді- Потоцької С.С.,
за участю секретаря судового засідання- Карапиш А.М.,
представника позивача- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа –приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно-
ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить:
усунути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. площею 0,0292 га., кадастровий номер 1210100000:02:290:0002, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ;
визнати за нею право власності на домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1  у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ;
визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0614 га, кадастровий номер 1223285500:01:301:0032 для ведення садівництва, яка розташована на території с/т «Магнолія», с. Новоселівка, Піщанської сільської ради у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ;
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона проживала разом з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1985 року. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті залишилась спадщина (земельні ділянки, домоволодіння). Зі заявою про прийняття спадщини звернулися вона та онук померлого- відповідач ОСОБА_5 . Позивач вказує, що оскільки ОСОБА_5 ухилявся від надання допомоги померлому дідусю, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, а тому, на думку позивача, повинен бути усунутий від права на спадкування законом. На день смерті ОСОБА_6 йому було 85 років. За довго до смерті останній постійно хворів, а в 2021 році захворів на ковід та перебував у безпорадному стані на що потребував уваги, піклування, матеріальної допомоги. Позивач вказує, що вона є єдиною людиною, яка знаходилась завжди поруч, піклувалася про нього, доглядала його, здійснила поховання ОСОБА_6 . 
Онук жодного разу не з`являвся до дідуся під час хвороби, який потребував сторонньої допомоги. Матеріально не брав участь ні за життя, ні надав допомогу на поховання. Відповідач вже тривалий час проживає за кордоном. Спільні друзі повідомляли його про те, що дідусь захворів на ковід і потребує допомоги, а внук не цікавився його станом здоров`я, не спілкується, не приїхав до дідуся, не брав участь у піклуванні та не надавав матеріальну допомогу. У зв`язку з чим просить усунити відповідача від права спадкування за законом. Також позивач вказує, що за час спільного проживання однією сім`єю, внаслідок спільної праці її та померлого, за спільні кошти було придбане та збудоване спірне майно. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку загального провадження, призначене підготовче засідання.
Ухвалою від 10.06.2024 заява ОСОБА_4 про забезпечення позову- задоволена.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, у відзив на позов зазначив, що ОСОБА_4 не є належним позивачем у цій справі. Пред`являючи позов, позивач зазначає, що є цивільною дружиною померлого та прожила з ним більше 5 років однією сім`єю. При цьому не просить встановити факт проживання однією сім`єю. Усунення від спадкування ОСОБА_5 не породжує для позивача ніяких прав щодо спадкового майна померлого, оскільки вона не є особою, яка проживала спільно однією сім`єю з померлим та вела з ним спільне господарство. Відповідач також вказує, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/798/22 позов ОСОБА_4 був задоволений частково та встановлений факт спільного проживання її з померлим однією сім`єю, у визнанні спільною сумісною власністю права спірного майна –відмовлено. Під час апеляційного перегляду цього рішення позивач відмовилась від позову. Провадження у справі закрито, рішення визнано нечинним. Також відповідач вказує, відсутність оформленої належним чином відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину свідчить про передчасність її вимог. Відповідач вказує, що померлий не перебував у безпорадному стані, заперечує факт отримання від будь-якої особи повідомлення про стан здоров`я дідуся, дізнався про смерть дідуся вже після його поховання.
Позивач надав відповідь на відзив, у який зазначив, що ОСОБА_4 01.12.2021 звернулася до приватного нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини і за її заявою відкрита спадкова справа, тому у неї існує право вимоги. Рішення суду матиме для неї правові наслідки, тому вона є належним позивачем у справі. Позивач зазначає, що не потрібно встановлювати факт спільного проживання, оскільки до 01.01.2024 діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не передбачав правової можливості встановлення факту проживання однією. Сім`єю без реєстрації шлюбу та не встановлював юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Відмова від позову у справі № 201/798/22 викликана тим, що у вказаній справі неправильно визначені позовні вимоги, а саме встановлення факту проживання, тоді як правове регулювання правовідносин спірного майна є різним. Позивач з посиланням на ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність» вказує, що спірне майно придбане сторонами внаслідок спільної праці. Крім того, померлий дуже бажав та сподівався на підтримку внука під час хвороби. 

У зв`язку із відставкою судді  ОСОБА_7 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Потоцька С.С.
Ухвалою від 12.05.2025 справа прийнята до провадження судді Потоцької С.С., призначені судові засідання.
Протокольною ухвалою від 17.09.2025 закрито підготовче засідання та призначений розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення аналогічні, викладеним у позові. Представник відповідача просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Третя особа у судове засіданні не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду, заяв, клопотань не надала. 
У судовому засіданні 07.04.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 15.04.2026.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши показання свідків, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Соборним у відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.20).
Домоволодіння, яке складається з одного будинку, розташований в АДРЕСА_1 , оформлене за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2000, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 26.11.1999 № 703 замість договору купівлі-продажу від 01.11.1995 (т.1 а.с 21). У технічному паспорті від 14.11.1997 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 власником зазначений ОСОБА_6 (т. 1 а.с.22-26). Вартість 6665730, 99 грн (довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.04.2024) (т.1 а.с.36-38).
Земельна ділянка площею 0,0292 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оформлена на ОСОБА_6 на підставі рішення Дніпровської міської ради № 343 від 19.02.1998, державний акт від 05.04.1999 ДП Д* 023656 (т. 1 а.с.27). У витязі від 01.07.2016 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий 1210100000:02:290:0002 площею 0,0292 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником зазначений ОСОБА_6 (т.1 а.с. 28). Вартість 5911, 80 грн (довідка про оціночну вартість від 17.04.2024) (т.1 а.с.33-35).
Земельна ділянка площею 0,0614 га, яка розташована на території с/т «Магнолія», с. Новоселівка, Піщанської сільської ради, оформлена на ОСОБА_6 на підставі рішення Піщанської сільської ради №29 від 20.04.1995, державний акт від 28.02.1996 ДПНв 002745 (т.1 а.с.32). Вартість 9487, 54 грн (довідка про оціночну вартість від 17.04.2024) (т.1 а.с.39-41).
Спадкову справу № 44/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 заведено 01.12.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. за заявою від 01.12.2021 ОСОБА_4 як спадкоємця, який постійно проживав зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років (т. 1 а.с.90-118).
24.01.2022 із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач – ОСОБА_5 , як внук спадкодавця за правом представлення після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.107, 109, 106).

Усунення від спадкування
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша ст. 1266 ЦК України).
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Так відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що позивач є неналежним, оскільки не просить встановити факт проживання однією сім`єю
З цього приводу суд зазначає, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
Вимоги про встановлення юридичного факту спільного проживання не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (див. пункти 41, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
Отже, доведення обставин проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини може підтвердити наявність у неї права на спадкування як спадкоємиці четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України, що надає їй право на пред`явлення вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування на рівні зі спадкоємцями першої черги – відповідачем.
За таких обставин, посилання відповідача на неналежність позивача, тому що позивач не звертається з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю, а також відсутні судові рішень про встановлення такого факту, суд вважає помилковим. 

Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 640/6766/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Обов`язковою умовою є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
В Акті сусідів, підписи яких засвідчені утримувачем будинку, від 15.12.2021 вказано про проживання однією сім`єю з 1985 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.42).
Допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили факт проживання позивача та ОСОБА_6 із 1980-тих років, як чоловіка та дружини. Вони вказали, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мали спільний побут, разом відпочивали, у них були гарні стосунки. Позивач постійно опікувалася померлим, дбала про його дієту, займалася похованням . Всі свідки підтвердили, що померлий ОСОБА_6 не мав проблем з когнітивними здібностями, самостійно пересувався. У померлого приблизно у 2015 році була проведена операція на серці Наприкінці жовтня 2021 року ОСОБА_6 захворів на ковід, лежав у лікарні, онук не провідував дідуся. 
Показання допитаних у судовому засіданні свідків, які не суперечать одне одному, збігаються із зібраними у справі доказами, підтверджують спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та вказують на наявність у них спільного побуту, спільного бюджету, харчування, виникнення з цього приводу взаємних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися між позивачем та померлим ОСОБА_6 притаманні подружньому життю, встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, доводять наявність факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не менш як п`ять років до часу дати його смерті.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справа № 200/21452/15-ц, сформулював висновок про те, що установлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем дає позивачу право на спадкування майна спадкодавця як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.
Отже ОСОБА_4 відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):
перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;
четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Тобто усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови ВС від 11 лютого 2019 р. у справі № 756/11676/16-ц, від 25 березня 2019 р. у справі № 766/810/17).
При цьому обов`язково підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу (постанови ВС від 04 липня 2018 р. у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 р. у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 р. у справі № 133/1625/18).
Ухилення від допомоги спадкодавцеві повинно виражатись в умисних діях чи бездіяльності. Важливим аспектом при цьому є наявність вини. (постанови ВС від 21 березня 2018 р. у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 р. у справі № 404/2163/16-ц).
ВС КЦС в постанову від 29.06.2021 у справі № 386/967/18 наголосив, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.
Проте позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання вчиненням умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від покладеного саме на нього обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто здійснив ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. 
Відсутність між померлим та відповідачем спілкування, відсутність на похоронах не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Крім того, судом не встановлено, що померлий потребував допомоги саме відповідача та знаходився у безпорадному стані.

Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі № 200/21452/15-ц від 171.0.2018, відповідно до якого безпорадний стан такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, які б підтверджували факт необхідності стороннього догляду особі.
Суд, аналізуючи покази свідків, пояснення представника позивача, встановив, що померлий проявляв самостійність у побуті, самостійно пересувався, проявляв когнітивну функціональність.
Суд констатує, що лише вік особи не може підтверджувати знаходження особи у безпорадному стані, внаслідок якого особа потребувала стороннього догляду, не могла забезпечити свої потреби та обслуговувати себе самостійно. Крім того, наявність певних захворювань також не є такою підставою.
Медична документація, яка наявна у матеріалах справи, (т.2 а.с. 61-70) не підтверджує наявність перебування померлого у безпорадному стані, адже стосується лише короткочасного періоду хвороби перед смертю, починаючи з 12.10.2021. 
Інших доказів позивачем не надано.
Отже позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставин того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, за умови отримання її від інших осіб, зокрема позивача, чи мав відповідач матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відтак, судом при вирішенні цієї справи не встановлено факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги та потребу спадкодавця саме в допомозі відповідача, як і не встановлено у факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу чи каліцтво

За встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позов у частині зміни черговості спадкування не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність за одночасного існування фактів та настання сукупності обставин, які мають значення для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, за наявності яких у неї б могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема факт перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, неможливість останнього здійснювати догляд за собою, а також перебування спадкодавця на її матеріальному забезпеченні.

Визнання права власності за законом у порядку спадкування. 
Тотожність позову
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Велика Палата Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц, Верховний Суд у постанові від 08 січня 2024 року у справі № 947/31700/20 дійшли висновку, що для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається. Вказаного висновку дійшов Верховний Суду змісті постанов: від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19, від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18.
За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України).
Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 4, 8 частини третьої ст. 175 ЦК України).
Отже позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.
Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.
Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.
Близька за змістом правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду (від 26.02.2022 у справі № 906/785/21, від 14.12.2022 у справі № 910/16463/21, від 02.03.2023 у справі № 925/1662/21).
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Отже, поняття "фактична підстава позову" та "правова підстава позову" не є тотожними.
Так у справі № 932/позивач просить визнати право власності у порідку спадкування за законом, посилають на ст. 74 Сімейного кодексу України та доведеності факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю з посиланням на відповідні докази..
У справі № 932/4921/24 правовою підставою позову визначена ст. 17 Закону України «Про власність», а фактичною підставою позову –спільна праця з померлим, внаслідок яких вони одержали об`єкти нерухомого майна.  
Проаналізувавши предмет та підстави позову у справах у справах № 932/4921/24 та № 201/798/22, суд дійшов висновку, що вони є різними, а тому, відповідно, є відмінними як способи захисту права, так і коло необхідної фактичної доказової бази.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Так, зі змісту заявлених позивачем у цій справі вимог убачається, що вимога про усунення від права спадкування заявлена у зв`язку з проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини однією сім`єю зі спадкодавцем, а тому відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. 
Під час судового розгляду встановлено, що позивач та померлий проживали однією сім`єю не менше п`яти років до дати його смерті. 
Як вже зазначалося вище кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Оскільки під час судового розгляду не встановлені підстави для усунення відповідача від права спадкування, тому відповідно позовна вимога про визнання права власності за законом у порядку спадкування також не підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».
За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо.
Слід зазначити, що предмет спору у цій справі- є правовідносини у сфері спадкування, і тому встановлення фактів придбання спірного майна внаслідок спільної праці є предметом спору за вимогами, які пов`язані при розгляді спору про визнання права власності на підставі Закону України «Про власність».
Посилання позивача щодо набуття права власності на підставі ст. 17 Закону України «Про власність» суд розцінює як намагання позивача вирішити питання щодо правового режиму спірного майна, а саме таким, що належить на праві спільної сумісної власності їй та померлому ОСОБА_6 без окремої позовної вимоги .
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). 
На переконання суду, у цьому випадку встановлення обставин придбання спірного майна не входить до кола доказування у цій справі про визнання права власності саме у порядку спадкування за законом. Треба розрізняти спадкові відносини та відносини права власності, адже майно, яке належить на праві приватної власності іншій особі, не входить до спадкової маси. Окрема позовна вимога щодо визнання права власності у спільному сумісному майні позивачем заявлялася у справі № 201/798/22, провадження у якій закрито у зв`язку з відмовою ОСОБА_4 від позову.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України) .
Тому докази, на які посилається позивач як на підтвердження обставин придбання спірного майна у результаті спільної праці, не є належними, та не впливають на визнання права власності у порядку спадкування. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 143 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа –приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, про усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП:  НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Представник позивача ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 
Представник відповідача ОСОБА_12 , РНКОПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_3 , РНКОПП НОМЕР_6 , адреса:м.Дніпро.
Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Яна Володимирівна, адреса: м.Дніпро, пр. Д.Яворницького, 32, прим. 3

Суддя          С.С. Потоцька