ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 140/9213/21 пров. № А/857/46052/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Матковської З.М., Носа С.П.
за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної митної служби України, 
на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року про заміну сторони виконавчого провадження (суддя – Валюх В.М., час ухвалення – 11:38 год., місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – 21.10.2025), 
в адміністративній справі №140/9213/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, 
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди,

встановив: 

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач-1), Державної митної служби України (далі - ДМС України, відповідач-2), Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (далі - СЛЕД ДМС України, відповідач-3), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати протиправною бездіяльність та стягнути моральну шкоду. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2022, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 30.07.2021 №1138-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів (далі СЛЕД Міндоходів) з 02.08.2021, стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 110462,22 грн. Стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
16 травня 2022 року Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №6221/2022 на виконання цього рішення суду. 
14 серпня 2025 на адресу Волинського окружного адміністративного суду надійшла заява голови комісії з реорганізації ДФС України про заміну божника з виконання виконавчого листа від 16.05.2022 №6221/2022 – ДФС України на правонаступника ДМС України. 
Заява вмотивована тим, що частина адміністративної компетенції ДФС України перейшла до ДМС України, а ДФС України виключено з переліку органів виконавчої влади, За вказаного допуск позивача до роботи на посаді після видання наказу ДФС України та ліквідацією СЛЕД Міндоходів не видається можливим. 
Держмитслужба не погодилася з твердженнями, викладеними у заяві, вважає такі безпідставними та необґрунтованими. Просила відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження з Державної фіскальної служби України на Державну митну службу України у справі №140/9213/21. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено в адміністративній справі №140/9213/21 боржника з виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року №6221/2022 - Державну фіскальну службу України (ідентифікаційний код 39292197) на правонаступника Державну митну службу України (ідентифікаційний код 43115923). 
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодилася Державна митна служба України та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржувану ухвалу суду незаконною, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, а тому оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на момент вирішення судом питання про заміну відповідача-1 у даній справі до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесений запис про припинення Державної фіскальної служби України, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для заміни боржника (відповідача-1) у справі правонаступником є помилковими. Враховуючи, що суть спору у цій справі не стосується публічно-владних функцій, що були передані Державній митній службі України, і на момент звернення голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України з заявою про заміну боржника у виконавчому листі до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесений запис про припинення Державної фіскальної служби України і наявність підстав для її заміни на Державну митну службу України є передчасним.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 16.10.2025 та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга Держмитслужби є безпідставною, а оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та винесеною саме на підставі повного з`ясування обставин справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду першої інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково, з врахуванням наступного. 
Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки боржник ДФС України на час звернення із заявою хоча і перебуває в стані припинення, проте вказаний боржник не наділений владними повноваження щодо призначення на посаду та звільнення з посад керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, тому процесуальний обов`язок повного та ефективного виконання рішення суду від 13.05.2022 у цій справі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника СЛЕД Міндоходів (шляхом видання наказу/розпорядження про поновлення стягувача на роботі та допущення його до фактичного виконання трудових обов`язків) перейшов до компетенції ДМС України. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи із врахуванням норм законодавства, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) визначено, що виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно із частинами 1 та 2 ст.15 Закону №1404-VIII, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. 
Відповідно до абзацу першого ч.5 ст.15 Закону №1404-VIII, у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
Згідно з ч.1 ст.379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. 
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч.4 ст.379 КАС України). 
Отже, процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи. 
Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. 
За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. 
Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством встановлено головну умову, за якої тягар боржника може бути перекладено на іншу особу - це вибуття сторони виконавчого провадження. 
Інститут заміни сторони виконавчого провадження є процесуальним аналогом інституту процесуального правонаступництва (стаття 52 КАС України). 
За приписами статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. 
Виходячи зі змісту наведеної вище норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення. 
Отже, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною. 
З огляду на пункт 3 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд вправі відмовити в заміні сторони виконавчого провадження, якщо є підстави для закінчення виконавчого провадження, зважаючи на неможливість правонаступництва у відносинах із виконання повноважень сторони у виконавчому провадженні. 
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. 
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. 
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 (справа № 524/4478/17), від 20.02.2019 (справа № 826/16659/15). 
Тобто, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. 
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270. 
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин, а його правонаступником є той суб`єкт владних повноважень, якому передані функції, що охоплюють зміст повноважень для вчинення дій, необхідних, зокрема, для відновлення прав стягувача на виконання судового рішення. 
За наведених підстав, у межах розгляду питання заміни сторони виконавчого провадження, у правовідносинах, по яким у цій справі ухвалено судове рішення, що набуло законної сили і є обов`язковим для виконання, колегія суддів враховує таке. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2022, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2022 у справі №140/9213/21, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 30.07.2021 №1138-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 02.08.2021, стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 110462,22 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. 
Отже, рішенням суду від 13.05.2022 у справі №140/9213/21 вирішено поновити позивача на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 02 серпня 2021 року. 
Встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №160 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення. 
Як слідує з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, 21 травня 2014 року як юридична особа зареєстрована Державна фіскальна служба України. 
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 “Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України” (далі – Постанова №1200), вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. 
Абзацом другим пункту 2 Постанови №1200 визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). 
Згідно з абзацом четвертим пункту 2 Постанови №1200, Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. 
Відповідно до абзацу шостого пункту 2 Постанови №1200, Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 “Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України” утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, до якого включено Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень ДФС, та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, відповідно до якого Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Міндоходів (орган Міндоходів, який реорганізується) приєднано до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС. 
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь №1896464 від 15.10.2025) СЛЕД Міндоходів (код ЄДРПОУ 38765800) припинено (а.с. 92-93 т.6). 
Наказом ДФС України від 25.01.2017 № 39 “Про перейменування деяких територіальних органів ДФС” перейменовано Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень ДФС - на Департамент податкових та митних експертиз ДФС. 
Згідно із постановою Кабінету Міністрів України “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” від 02.10.2019 №858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, до якого включено Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2 (Департамент податкових та митних експертиз ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби), установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповіді №1896434, №1896426 від 15.10.2025) Департамент податкових та митних експертиз ДФС (код ЄДРПОУ 39925301) перебуває в стані припинення (а.с.90 т.6), а СЛЕД Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43348622) зареєстроване як юридична особа (а.с.88 т.6). 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України “Питання Державної митної служби” від 04.12.2019 №217-р (далі - Розпорядження №1217-р) Урядом вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. №227 “Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України” (Офіційний вісник України, 2019 р., №26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи. 
Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. 
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності. 
Підпунктом 14 пункту 11 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 (далі – Положення №227), передбачено, що Голова Держмитслужби: призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантними посадами, призначає на посаду та звільняє з посади керівників митних постів, укладає та розриває з ними контракти про проходження державної служби у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно із пунктом 1 Положення про Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, затвердженого наказом ДМС України від 23.10.2019 №18 (т.6, а.с.27-38) (далі – Положення №18), Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (далі – СЛЕД) є спеціалізованим територіальним органом Державної митної служби з питань експертизи та досліджень у системі територіальних органів Державної митної служби, який підпорядковується Державній митній службі України (далі – Держмитслужба). 
Відповідно до пункту 10 Положення №18 СЛЕД очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Держмитслужби за погодженням з Міністрів фінансів України, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантною посадою. Начальник СЛЕД може мати заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Держмитслужби за погодженням з Міністром фінансів України, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантною посадою. 
Отже, з аналізу Положень №227 та №18 можна дійти висновку, що саме голова ДМС України призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, до яких належить СЛЕД Держмитслужби, яка є правонаступником СЛЕД Міндоходів (органу, з посади заступника начальника якого позивача було звільнено та поновлено за рішенням суду у цій справі). 
Також суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2004 р. № 85» (далі - Постанова №761) внесено зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» та виключено ДФС з переліку органів виконавчої влади, для яких затверджено граничну чисельність працівників. 
Крім того, з 2022 року Державним бюджетом України та розписом Державного бюджету України не передбачено видатків на утримання ДФС та її територіальних підрозділів. 
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.10.2019 у справі №812/1408/16 зазначив таке: 
«Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. 
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13.03.2019 (справа № 524/4478/17), від 20.02.2019 (справа № 826/16659/15). 
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. 
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270. 
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. 
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права. 
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво. 
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи. 
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа. 
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників. 
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача. 
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень. 
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/348/19. 
Оскільки частина адміністративної компетенції ДФС перейшла до Держмитслужби, а ДФС виключено з переліку органів виконавчої влади, для яких затверджено граничну чисельність працівників, у зв`язку з неможливістю фактичного допуску позивача до роботи на посаді заступника начальника СЛЕД Міндоходів з 02.08.2021, суд апеляційної інстанції правильним вважає висновок суду першої інстанції, що поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника СЛЕД Міндоходів шляхом видання наказу/розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на роботі і допущення його до фактичного виконання трудових обов`язків може бути здійснено ДМС України, оскільки саме голова ДМС України наділений компетенцією на призначення на посаду та звільнення з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, до яких належить СЛЕД Держмитслужби, яка є правонаступником СЛЕД Міндоходів, що не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Водночас, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження по справі №140/9213/21, суд першої інстанції не врахував наступного. 
Встановлено, що 16 травня 2022 року Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №6221/2022 на виконання рішення суду від 13.05.2022 у справі №140/9213/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника СЛЕД Міндоходів з 02.08.2021, у якому зазначений боржник Державна фіскальна служба України, а стягувачем – ОСОБА_1 (а.с.128 т.3). 
За заявою позивача було відкрито виконавче провадження №69133343 про поновлення його на посаді заступника начальника СЛЕД Міндоходів. 
В рамках даного виконавчого провадження за заявами стягувача двічі було накладено штраф на боржника - ДФС України за невиконання судового рішення про поновлення його на посаді. 
Через неможливість примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 у справі №140/9213/21 відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України 03.10.2022 року надіслав до ГУ НП у м. Києві повідомлення про вчинення посадовими особами ДФС України кримінального правопорушення, і в силу ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 цього Закону. 
Станом на час розгляду заяви про заміну боржника відсутні докази відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №6221/2022 від 16.05.2022. 
За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у такій ситуації підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 379 КАС України щодо замінити у виконавчому листі боржника на його правонаступника. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.317 КАС України). 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду необхідно змінити, а саме, абзац другий резолютивної частини цієї ухвали суду викласти в такій редакції: «Замінити у виконавчому листі Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року №6221/2022р. у справі №140/9213/21 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 02 серпня 2021 року – боржника Державну фіскальну службу України (ідентифікаційний код 39292197) на правонаступника Державну митну службу України (ідентифікаційний код 43115923)». 
У решта частині оскаржувану ухвалу суду належить залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 317 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Державної митної служби України – задоволити частково. 
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі №140/9213/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, Департаменту податкових та митних експертиз ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди – змінити, а саме, абзац другий резолютивної частини цієї ухвали суду викласти в такій редакції:
«Замінити у виконавчому листі Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року №6221/2022р. у справі №140/9213/21 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 02 серпня 2021 року – боржника Державну фіскальну службу України (ідентифікаційний код 39292197) на правонаступника Державну митну службу України (ідентифікаційний код 43115923)». 
У решта частині ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі №140/9213/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. П. Нос  	
Повний текст постанови суду складено 16.03.2026 року