Справа № 639/4044/25
Провадження № 2/639/224/26

РІШЕННЯ
(Заочне)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Новобаварський районний суд міста Харкова у складі: 
головуючого судді – Труханович В.В.,
за участю секретаря – Яременко В.В.,
представника позивача – адвоката Добреля В.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/4044/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської рада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_3 та просив ухвалити рішення, на підставі якого встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_6 . 
На дату смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою оформлення спадщини позивач 26.02.2021 звернувся до Другої ХДНК з заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало його померлому батькові. 
26.02.2021 державним нотаріусом Другої ХДНК було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. 
Позивач зазначає, що він постійно проживав разом зі своїм батьком на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . З 13.08.2014 по 18.11.2021 офіційно позивач ніде зареєстрованим не був.
Факт постійного проживання позивача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується письмовими доказами та показами свідків. 
Встановлення факту проживання однією сім`єю позивачу необхідно для оформлення спадщини, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_5 . 
Вищевказані обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. 
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 03 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської рада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з Другої ХДНК спадкову справу №114П/2021 відкриту після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Задоволено клопотання про допит свідків. 
01 вересня 2025 року до суду від Другої ХДНК надійшли матеріали копії спадкової справи № 114П/2021. 
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/4044/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської рада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Призначено справу до судового розгляду. 
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року прийнято відмову представника позивача від раніше заявленого клопотання про допит свідка ОСОБА_8 .
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Добреля В.Ю. підтримав заявлений позов та дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. 
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звернулися. 
За таких обставин та на підставі вимог ст. ст. 223, 281 ЦПК України суд вважає можливим розглянути с праву у відсутності відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення проти чого не заперечує і представник позивача. 
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В статті 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с. 7) 
За життя ОСОБА_5 на праві власності належала частина квартири АДРЕСА_2 . ( а.с. 10)
Після його смерті відкрилася спадщина. 
Відповідно до положень ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
Заповіту ОСОБА_6 не залишив. ( а.с. 9)
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, то й з подружжя, який пережив, та батьки. 
Позивач ОСОБА_9 є сином померлого ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , отже входить до першої черги спадкоємців за законом. (а.с. 8)
Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 відсутні. ( а.с. 93-98)
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1270 ЦК України)
Згідно до ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Отже, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, необхідною умовою встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_11 є доведеність факту постійного проживання позивача і спадкодавця в одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо).
Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції Українивід 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17,від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.
Представник позивача зазначив, що після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина. Позивач 26.02.2021 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_5 , однак йому було відмовлено, оскільки документи, підтверджуючі факт прийняття спадщини в порядку, встановленому чинним законодавством нотаріусу не подані. 
Дійсно, як вбачається з Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26.02.2021 нотаріусом було відмовлено ОСОБА_12 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. ( а.с. 6)
Як було встановлено судом спадкодавець ОСОБА_6 на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 13, 88)
Позивач зазначає, що фактично з 13.08.2014 по 18.11.2021 він постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_5 в квартирі, яка належала на праві власності останньому. 
З талону про зняття з реєстрації місця проживання в Україні вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 13.08.2014 був знятий з реєстрації по АДРЕСА_3 . ( а.с. 20) 
Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.11.2021, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 18.11.2021 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . ( а.с. 11)
Отже, будь-яких належних та допустимих доказів про реєстрацію позивача ОСОБА_3 станом на 23 лютого 2020 року (час відкриття спадщини) матеріали справи не містять. 
На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду копію Висновку за заявою ОСОБА_4 від 29 травня 2015 року, яка складена Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, в якому зазначено про те, що 28.05.2015 до Жовтневого РВ надійшла заява від гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає АДРЕСА_1 про зникнення його особистих документів. ( а.с. 14)
На думку суду, вищезазначений доказ, який було надано стороною позивача, не може підтверджувати факт його постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в ньому зазначається про події, які мали місце в 2015 році, тобто за п`ять років до часу відкриття спадщини. 
На підтвердження факту проживання ОСОБА_4 на день смерті батька за адресою АДРЕСА_1 , за клопотанням сторони позивача в судовому засіданні були допитані свідки. 
Так, свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він є сусідом родини ОСОБА_14 , проживають в одному будинку по АДРЕСА_5 , він живе на восьмому поверсі, а вони на четвертому. Він, як сусід, часто зустрічав ОСОБА_9 в під`їзді, а тому вважає, що останній там проживав. Стверджувати точно про те, що ОСОБА_15 постійно проживав в даній квартирі разом зі своїм батьком на момент його смерті, свідок не може, оскільки не може зазначити і час смерті останнього. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона є давньою знайомою сім`ї ОСОБА_14 , є хрещеною мамою ОСОБА_15 . Їй відомо, що після смерті матері ОСОБА_15 , він разом зі своїм батьком переїхав до квартири бабусі за адресою АДРЕСА_1 . В цій квартирі ОСОБА_15 та його батько ОСОБА_17 *яненко ОСОБА_18 проживали постійно до дня смерті останнього. Свідок приблизно раз на місяць приїжджала до них в гості, а тому стверджує, що ОСОБА_15 разом з батьком проживав за даною адресою. Коли ОСОБА_5 помер, то вона разом з ОСОБА_15 займалися організацією похорон. 
Суд, даючи оцінку показам свідків вважає, що вони мають загальний характер та не підтверджують достовірно факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та ведення спільного господарства. Крім того, показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.
Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин на час відкриття спадщини.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 1 статті 76 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Стаття 79 ЦПК України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Достовірними є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ( стаття 80 ЦПК України).
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, даючи оцінку доказам, у їх сукупності, вважає що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту його постійного проживання разом зі спадкоємцем ОСОБА_19 у певний період часу, в тому числі і на час відкриття спадщини, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені заявлених позовних вимог за недоведеністю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. 
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 7, 10, 11, 12, 71, 76-82, 89, 223, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд - 
ВИРІШИВ:

 
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської рада про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Харківська міська рада, Код ЄДРПОУ 04059243, місцезнаходження: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повний текст рішення суду складено 24 лютого 2026 року

Суддя В.В. Труханович