Справа № 305/1808/19 
Провадження № 1-кп/309/322/20

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12019070140000610 від 19 липня 2019 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня , не одруженого, не працюючого, раніше неодноразового судимого, судимості погашені, у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст. 377 ч.1 КК України , –

За участю сторін кримінального провадження:

Прокурора ОСОБА_4 
Обвинуваченого ОСОБА_3 
Адвоката ОСОБА_5 
Потерпілого ОСОБА_6 
В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
Судом визнано доведеним, що 16 липня 2019 року близько 15 год 35 хв. В м. Рахів Закарпатської області вул. Карпатська № 15, в адміністративній будівлі Рахівського районного суду , у приміщенні канцелярії, ОСОБА_3 діючи умисно, маючи на меті здійснення психічного впливу на волю та свідомість судді ОСОБА_6 , який займає посаду виконувача обов`язків голови Рахівського районного суду , усвідомлюючи статус останнього як професійного судді, умисно висловив йому погрозу фізичним насильством та вбивством , у зв`язку з діяльністю ОСОБА_6 пов`язаного із здійснення правосуддя. 
В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину передбаченого ст. 377 ч.1 КК України не визнав, та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від надання показань. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин. 
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду ствердив, що 16 липня 2019 р. у канцелярію Рахівського районного суду, де він на той час перебував, зайшов у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 , який почав вимагати від нього гроші, щоб добратися додому. Почувши від нього відмову, ОСОБА_3 почав ображати його різними нецензурними словами та погрожував вбивством, а також нанесенням йому тілесних ушкоджень. Дані погрози від ОСОБА_3 він сприйняв як реальні, оскільки він неодноразово притягував ОСОБА_3 до адміністративної та кримінальної відповідальності, а на той час судової охорони в суді не було. Також, були неодноразові випадки, коли ОСОБА_3 перебуваючи на вулиці кидав у нього землею та камінням. Крім того, раніше ОСОБА_3 вже притягався до кримінальної відповідальності за ст. 377 КК України Тячівським районним судом, де він був потерпілим. Матеріальних претензій до обвинуваченого він не має, міру покарання залишає на розсуд суду. 
В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів, свідок ОСОБА_7 суду ствердила, що у липні 2019 році вона працювала в канцелярії Рахівського районного суду. Приблизно на обід в канцелярію суду, де також перебував голова суду ОСОБА_6 , зайшов ОСОБА_3 , який був у стані алкогольного сп`яніння, та почав вимагати від голови суду гроші , щоб добратися додому. Почувши відмову, ОСОБА_3 почав погрожувати голові суду вбивством, а саме, що він відріже ОСОБА_6 голову. На її переконання, дану погрозу ОСОБА_6 сприйняв як реальну, оскільки ОСОБА_6 розглядав різні справи про притягнення ОСОБА_3 до різних видів відповідальності, і останній був у неадекватному стані, розмахував руками. В подальшому суддя ОСОБА_8 , який також був на місці події , викликав працівників поліції.
В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів, свідок ОСОБА_8 суду ствердив, що у липні 2019 року він працював на посаді судді Рахівського районного суду , та перебував у приміщенні канцелярії суду. Також у цьому приміщенні були присутні голова суду ОСОБА_6 , секретарі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В цей час в приміщення канцелярії зайшов ОСОБА_3 , який почав вимагати від ОСОБА_6 грошові кошти щоб доїхати додому. Коли ОСОБА_6 відмовився, ОСОБА_3 сказав , що відріже голову ОСОБА_6 , оскільки він розглядав справи відносно нього . Дана погроза була реальною і ОСОБА_6 злякався , оскільки були випадки коли ОСОБА_3 приходив до суду з колюче-ріжучими предметами, які охорона вилучала . На той час , охорони суду не було.
В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів, свідок ОСОБА_9 суду ствердила , що вона у липні 2019 року працювала в канцелярії Рахівського районного суду. Того дня вона сиділа на своєму робочому місці, і чула , як ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, погрожував голові суду ОСОБА_6 фізичною розправою, а саме, що відріже йому голову. ОСОБА_3 частий правопорушник, і ОСОБА_6 неодноразово розглядав відносно нього різні справи. 
Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 окрім показів, які надали в судовому засіданні потерпілий і свідки, його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення також повністю доводиться письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні зокрема: 
Рапортом поліцейського СРПП № 1 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_11 , а також письмовою заявою про скоєння злочину потерпілого ОСОБА_6 від 16.07.2019 р. 
В судовому засіданні сторона захисту, зокрема адвокат ОСОБА_5 , суду ствердила про необхідність винесення виправдувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки органом досудового слідства не правильно кваліфіковано його дії. Так, на думку сторони захисту, відсутність на той час у провадженні потерпілого будь- яких справ відносно ОСОБА_3 та відсутність активних дій з його боку обвинуваченого, не може свідчити про наявність складу злочину передбаченого ч.1 ст. 377 КК України . 
Позиція сторони захисту, на переконання суду є хибною, оскільки ОСОБА_3 усвідомлював, що висловлює погрози фізичною розправою на адресу ОСОБА_6 у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя щодо нього. Даний факт підтверджується тим, що раніше ОСОБА_6 справи відносно обвинуваченого, а також той факт, що ОСОБА_3 раніше двічі був засуджений за аналогічний злочин ( ч.1 ст. 377 КК України), де потерпілим був ОСОБА_6 . 
З правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду в справі №754/17019/17 вбачається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.
Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст. ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому злочині.
При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.
Позиція ОСОБА_3 щодо не визнання ним своєї вини у вчиненні даного злочину, на думку суду є цілеспрямованою та направленою, та розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція повністю спростовується сукупністю зібраних по справі доказів.
Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 377 КК України, тобто у погрозі вбивством , насильством щодо судді у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 ст. 377 КК України, а саме погроза вбивством , насильством щодо судді у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до не тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому– не встановлено. 
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України – не встановлено.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Речові докази у кримінальному провадженні -відсутні .
Процесуальні витрати-відсутні. 
Цивільний позов на досудовому розслідуванні тау суді не заявлявся.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, під час досудового розслідування та у суді не обирався та , враховуючи вимоги ст. ст. 131-132, 177, 178 КПК України не убачає підстав для його визначення на цей час.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.377 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в три роки , не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ст.. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме 9 квітня 2026 року.
На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського
районного суду ОСОБА_1