Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року 	справа № 580/9876/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання – Гришанова А.І.,

за участю:
представника позивача – Багрія І.О.,
представниці відповідача – Покотілової І.О.,
представника відповідача – Поковби Д.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Приватного підприємства “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” (далі – ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС”, позивач) подало позов до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі – ГУ ДПС у Черкаській області, відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення рішення № 9026/23-00-07-04-01 від 03.06.2025 та № 9028/23-00-07-04-01 від 03.06.2025, які прийняті Головним управлінням ДПС у Черкаській області.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про нібито не реальність господарських операцій базуються виключно на даних про недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни, ігноруючи при цьому принцип індивідуальної відповідальності платника податків та залишаючи поза увагою обставини реального руху матеріальних активів.
Ухвалою від 17 вересня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
13.10.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що перевіркою не підтверджується реальність здійснення господарських операцій документально оформлених між ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” та ТОВ “ЛІОБА” у червні – жовтні 2021 року у зв`язку із не достатньою кількістю працівників, необхідної для одночасного надання таких послуг в географічно віддалених регіонах та відсутності на обліку на балансі основних засобів, необхідних для здійснення заявленої господарської діяльності. Також вказала, що аналіз інформації щодо контрагентів позивача: ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ПЛЮС” вказує на те, що фактичним постачальником QR-талонів виступав ФОП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність виключно у місті Харків, тоді як ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” здійснює господарську діяльність у місті Канів. Наявність такої віддаленості без належної логістичної інфраструктури та відсутність наданого переліку АЗС, де можливе використання талонів, на думку контролюючого органу, вказує на відсутність фактичної можливості використання зазначеного пального у господарській діяльності ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС”.
28.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказав на його необґрунтованість, зазначивши, зокрема, що відповідач не спростував того факту, що перевірка здійснювалась поверхнево, виключно на підставі податкової інформації в базах, реєстрах та інформаційно-аналітичних системах контролюючого органу, натомість обставини реального руху активів, змін в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, не досліджувалися та не бралися до уваги. Зазначив, що банківські виписки підтверджують факти надходження коштів на рахунки позивача від контрагентів-замовників за надання лісозаготівельних послуг та вказують про зміни у власному капіталі та зобов`язаннях платника податків, а також про наявність ділової мети в операціях з оренди тракторів та придбання пального.
Звернув увагу, що обставини дотримання контрагентами позивача вимог податкового законодавства не належать до предмета даного спору і виходять за межі спірних правовідносин, та повинні з`ясовуватись безпосередньо в ході податкових перевірок цих підприємств та можливих судових спорів за наслідками таких перевірок.
В судовому засіданні 10.11.2025 усною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
04.12.2025 до суду надійшло додаткове пояснення, у якому представниця позивача зазначила про обставини зупинення та поновлення проведення перевірок, щодо допущених формальних технічних описок під час формування тексту в одному із ППР та акті перевірки та щодо надання документів в ході судового розгляду.
Чергове судове засідання для розгляду справи по суті суд призначив на 02.03.2026, у якому представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
Приватне підприємство “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа, код ЄДРПОУ 42798355, та перебуває у відповідача на обліку як платник податків.
За наслідками здійснення документальної позапланової перевірки Приватного підприємства “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” відповідач склав Акт від 28.04.2025 № 5599/23-00-07-04-01/42798355 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” (код за ЄДРПОУ 42798355) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ “ЛІОБА” (код за ЄДРПОУ 43963196) за червень жовтень 2021 року, по взаємовідносинах з ТОВ “ДІП ТЕК” (код за ЄДРПОУ 44105743) за серпень 2021 року, по взаємовідносинах з ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” (код за ЄДРПОУ 44188526) за вересень 2021 року, по взаємовідносинах з ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” (код за ЄДРПОУ 44392726) за листопад 2021 року” у якому встановив порушення ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС”: 
1. Вимог пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, ст.1, ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, п. 8 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 “Загальні вимоги до фінансової звітності”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73, п. 3, п. 7, п. 16, Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 “Витрати”, п. 5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку П(С)БО 9 “Запаси” в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 1410881,54 грн за 2021 рік; 
2. Вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 та п. 201.1, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1567646,16 грн ПДВ грн. за період червень-листопад 2021 року, а саме: за червень на суму 224333 грн ПДВ, за липень на суму 199300 грн ПДВ; за серпень на суму 281776 грн ПДВ; за вересень на суму 358437 грн ПДВ; за жовтень на суму 353800 грн ПДВ, за листопад 2021 року, 150000 грн ПДВ.
В обґрунтування вказаних висновків посадові особи контролюючого органу в акті перевірки вказали таке.
Перевіркою відображених показників за 2021 роки у рядку 2050 “Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)” звіту про фінансові результати у сумі 21591,4 тис. грн. встановлено завищення задекларованих ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” показників у рядку звіту про фінансові результати 2050 “Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)” на загальну суму 1410881,54 грн за 2021 рік на підставі порушень податкового законодавства наведених в акті перевірки. 
Перевіркою відображених показників за 2021 роки у рядку 2180 “Інші операційні витрати” звіту про фінансові результати за 2021 рік у сумі 660,9 тис. грн. За даними перевірки приймаються задекларовані дані ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС”.
ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” по взаємовідносинах з ТОВ “ЛІОБА” за червень 2021 року до перевірки надано: 
- Договір на транспортно-експедиційні послуги від 17.03.2021 №17\03: Місце складання: м. Львів Приватне підприємство “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС”, іменоване далі “Замовник”, в особі директора Онищенка Максима Володимировича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ “ЛІОБА”, іменоване далі “Експедитор”, в особі директора Гонтарєва Олександра Владиславовича, яка діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали цей Договір про те що, замовник замовляє, а експедитор надає послуги з внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень по території України.
До договору надано додаток з переліком осіб та тракторів. 
Акти надання послуг за червень-жовтень 2021 року:
- у наданих актах, до перевірки, відсутні дані, що дозволяють ідентифікувати відповідальну особу за здійснення та оформлення господарської операції від Замовника, на документах наявна лише печатка ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” та реквізит “Директор” без зазначення ПІБ чи посади особи, що підписала документ; 
- відсутня розшифровка підпису, що унеможливлює підтвердження повноважень особи, яка склала або прийняла документи; 
- до перевірки не надано наказу на відрядження директора або іншої уповноваженої особи ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” до м. Львова для підписання відповідних документів, що додатково підтверджує порушення порядку оформлення господарської операції;
- за даними ДПС, штатна чисельність працівників ТОВ “ЛІОБА” у відповідному звітному періоді червень-жовтень 2021 року) складала лише 6 осіб, включно з адміністративним персоналом. Така кількість працівників є недостатньою для фізичного виконання обсягу робіт у 2244 мотогодини упродовж одного календарного місяця навіть за умов щоденної багатозмінної роботи без вихідних;
- за розрахунками, з урахуванням стандартної тривалості робочої зміни (8 годин), одна особа технічно може виконати не більше 176 годин на місяць. Таким чином, для забезпечення зазначеного обсягу мотогодини необхідна мінімальна кількість виконавців — не менше 12-14 осіб, що вдвічі перевищує фактичну чисельність працівників підприємства. Також встановлено, що відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН), у червні-жовтні 2021 року, ТОВ “ЛІОБА” не здійснювало придбання послуг від третіх осіб, які могли б забезпечити оренду техніки або найм персоналу для виконання зазначених робіт. 
ЄРПН за вказаний період містить лише одну зареєстровану податкову накладну із придбанням послуг “Обслуговування вантажних автомобілів”, що не має жодного функціонального зв`язку з орендою тракторів МТЗ-80 чи наданням сільськогосподарських послуг. До перевірки не надані платіжні доручення, проте надано виписки банку.
Станом на 01.06.2021 року згідно картки рахунку 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками” по взаємовідносинах з ТОВ “ЛІОБА” кредиторська заборгованість РР “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” становила 750000 грн. За період з 01.06.2021 по 31.12.2021 обороти по Д-ту рахунку 631 склали 7946400 грн, по К-ту рахунку 631 -7196000 грн., станом на 31.12.2021 дебіторська заборгованість 400 гривень. 
Відповідно наданої ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” до перевірки картки рахунку 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками” за 01.06.2021 - 31.12.2021 ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” здійснило перерахування коштів на рахунок ТОВ “ЛІОБА” на загальну суму 7946400,0 грн.
Пунктом 7 П(С)БО 16 “Витрати” встановлено, що витрати визнаються витратами певного звітного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійсненні. 
ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” взаємовідносини з ТОВ “ЛОБА” за червень-жовтень 2021 року на суму 5663166,65 грн. віднесено до рядку 2050 “Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)” звіту про фінансові результати за 2021 рік. 
Розрахунки з ТОВ “ЛІОБА” за отримані послуги проведено товариством за 01.06.2021 - 31.12.2021 через розрахунковий рахунок на загальну суму 7946400 грн в т.ч. 1589280 грн ПДВ 
Згідно з пунктом 7 П(С)БО 16 “Витрати”, витрати, які безпосередньо пов`язані з виготовленням продукції або наданням послуг, повинні бути віднесені до рахунка 23 “Виробництво”.
Також у фінансовому звіті малого підприємства за 2021 рік від 21.02.2022 № 9432234066 рядку 1100 “Запаси” на кінець звітного періоду зазначено 452,7 тис. грн. Зважаючи на те, що витрати на трактори за червень-жовтень 2021 року становлять 5663166,67 грн (обсяг без ПДВ), можна зробити висновок, що ці витрати були віднесені до рядка 2050 “Собівартість реалізовано продукції (товарів, робіт, послуг)”. Якщо б вони не були віднесені до витрат, то сума запасів мала б бути значно більшою, оскільки трактори як основний засіб або запас мали б впливати на баланс підприємства в розрізі товарно-матеріальних цінностей.
В ході аналізу встановлено, що в оборотно-сальдових відомостях та картках рахунків, відсутнє конкретне відображення списання витрат на оренду тракторів на витратні рахунки (рахунок 91 чи 92), проте витрати відображаються в рядку 2050 “Собівартість реалізовано продукції (товарів, робіт, послуг)”, що свідчить про їх включення до складу собівартості. 
Отже, пунктом 7 П(С)БО 16 “Витрати” встановлено, що витрати визнаються витратами певного звітного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійсненні.
По взаємовідносинах з ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ПЛЮС” посадові особи контролюючого органу в акті перевірки зазначили, що:
- у актах, наданих до перевірки, відсутні дані, що дозволяють ідентифікувати відповідальну особу за здійснення та оформлення господарської операції від Замовника, на документах наявна лише печатка ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” та реквізит “Директор” без зазначення ПІБ чи посади особи, що підписала документ; 
- відсутня розшифровка підпису, що унеможливлює підтвердження повноважень особи, яка склала або прийняла документи; 
До перевірки не надані платіжні доручення проте надано виписки банку та картки рахунку 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками” відображають, що ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” здійснило перерахування коштів на рахунок вказаних контрагентів. 
Згідно з пунктом 7 П(С)БО 16 “Витрати”, витрати, які безпосередньо пов`язані з виготовленням продукції або наданням послуг, повинні бути віднесені до рахунка 23 “Виробництво”. 
У випадку використання паливних талонів для заготівлі лісу, що є частиною виробничої діяльності підприємства, витрати на ці талони можна віднести до виробничих витрат. Проте, згідно з пунктом 16 П(С)БО 16, витрати, пов`язані з виготовленням продукції, повинні бути належним чином розподілені на витратні рахунки залежно від їхньої природи, а не залишатися на рахунку 23.
Відповідно наданих до перевірки карток рахунку витрати на паливні талони були залишені на рахунку 23 “Виробництво”, що є некоректним, оскільки вони не були віднесені до відповідних витратних рахунків згідно з вимогами пункту 16 П(С)БО 16 “Витрати”. 
Згідно з пунктом 4 П(С)БО 16 “Витрати” витрати визнаються в обліку в тому періоді, коли вони фактично виникають, і повинні бути належним чином класифіковані в бухгалтерському обліку. Якщо витрати пов`язані з отриманими послугами (у даному випадку, витрати на трактори), їх слід було віднести на витратні рахунки, такі як рахунок 91 “Загальні витрати”, 92 “Адміністративні витрати”, або на рахунок 20 “Основні засоби”, в залежності від специфіки використання. Витрати не були списані на витратні рахунки, що є порушенням вимог пункту 4 П(С)БО 16 “Витрати”.
Згідно з пунктом 14 П(С)БО 16 “Витрати” витрати на виготовлення продукції або надання послуг повинні бути правильно віднесені до собівартості продукції та відображені в бухгалтерському обліку. Однак наявність витрат на паливні талони в собівартості продукції без належного відображення на витратних рахунках порушує принцип правильного обліку витрат, встановлений у цьому стандарті. Якщо витрати на талони були включені до собівартості продукції, вони мали бути правильно списані на витратні рахунки. Витрати, які включено до собівартості продукції, не були належним чином списані на витратні рахунки.
Неузгодженість між бухгалтерським обліком і фінансовою звітністю, що є результатом відсутності належного відображення витрат на витратних рахунках, хоча ці витрати були включені до собівартості продукції, свідчить про порушення принципів ведення бухгалтерського обліку, встановлених пунктом 3 П(С)БО 16 “Витрати” та пунктом 5 П(С)БО 9 “Запаси”. Така неузгодженість може призвести до викривлення фінансової звітності та наявності помилок у податковій звітності. Це порушує пункт 3 П(С)БО 16 “Витрати” та пункт 5 П(С)БО 9 “Запаси”. 
У фінансовому звіті малого підприємства за 2021 рік від 21.02.2022 № 9432234066 в рядку 1100 “Запаси” на кінець звітного періоду зазначено 452,7 тис. грн. Зважаючи на розмір витрат на паливо за серпень, вересень, листопад 2021 року, можна зробити висновок, що ці витрати були віднесені до рядка 2050 “Собівартість реалізовано продукції (товарів, робіт, послуг)”. Якщо б вони не були віднесені до витрат, то сума запасів мала б бути значно більшою, оскільки паливо як товарно-матеріальний ресурс мало впливати на баланс підприємства в розрізі товарно-матеріальних цінностей.
Надані до перевірки акти списання пального та затверджені підприємством норми витрати пального без наявності фіскальних чеків або документів, що підтверджують фактичний відпуск пального на АЗС, не є належним підтвердженням використання пального у господарській діяльності. Відсутність таких документів унеможливлює визнання списання витрат на виробництво законним та обґрунтованим. 
Протягом періоду діяльності у ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ПЛЮС” відсутня затратна частина на комунальних послуг, оплату послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інші витрати необхідні для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єктами господарювання, характерні для підприємств реального сектору економіки.
Враховуючи вищевикладене, перевіркою не підтверджується реальність здійснення господарських операцій документально оформлених між ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” та ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ «АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ПЛЮС”.
Податок на додану вартість.
Відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) за червень-жовтень 2021 року, ТОВ “ЛІОБА” зареєструвало податкові зобов`язання щодо надання транспортно-експедиційних послуг одночасно у понад 8 областях України. 
Відповідно до податкових розрахунків за формою 4ДФ, у червні-жовтні 2021 року у ТОВ “ЛІОБА” не зафіксовано достатньої кількості працівників, необхідної для одночасного надання таких послуг в географічно віддалених регіонах. 
Загальна чисельність працівників підприємства на той момент складала не більше 6 осіб, включно з адміністративним персоналом;
- у тому ж податковому розрахунку відсутня інформація щодо виплат на користь самозайнятих осіб (ФОПів, водіїв, експедиторів), що могло б свідчити про залучення додаткових ресурсів для виконання операцій. Виплати по ознаці доходу “157” (доходи самозайнятих осіб), “101” (заробітна плата), “118” (виплати за цивільно-правовими договорами) у відповідному періоді відсутні;
- дані ЄРПН за аналогічний період (червень-жовтень 2021 року) також не містять податкового кредиту за придбанням транспортних або логістичних послуг від третіх осіб, які могли б реально забезпечити виконання вказаних робіт у різних регіонах України. Це унеможливлює припущення, що ТОВ “ЛІОБА” могло передати виконання робіт на аутсорсинг або через субпідряд.
Також, відповідно до аналітичної інформації, отриманої з податкової звітності ТОВ “ЛІОБА” за 2021 рік, у тому числі з фінансової звітності малого підприємства за 2021 рік, підприємство не обліковує на балансі основних засобів, необхідних для здійснення заявленої господарської діяльності - а саме тракторів МТЗ-80, паливного або ремонтного обладнання, допоміжної техніки тощо. Балансова вартість основних засобів підприємства за 2021 рік 0 грн. та не відповідає обсягам задекларованих послуг, у тому числі - оренди техніки, трактори МТЗ-80, які були предметом оренди, відповідно до відкритих джерел, мають ринкову вартість понад 200-300 тис. грн за одиницю, а отже, у разі наявності хоча б одного такого об`єкта основний засіб мав би відображатися в обліку.
Протягом періоду діяльності у ТОВ “ЛІОБА” відсутня затратна частина на комунальних послуг, оплату послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інші витрати необхідні для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єктами господарювання, характерні для підприємств реального сектору економіки. 
Враховуючи вищевикладене, перевіркою не підтверджується реальність здійснення господарських операцій документально оформлених між ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” та ТОВ “ЛІОБА” у червні - жовтні 2021 року.
По взаємовідносинам із ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ”, за інформацією комісії регіонального рівня, вказані підприємства були віднесене до переліку ризикових платників ПДВ у зв`язку з наявністю ризикових операцій. 
У ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” встановлено факти порушення вимог податкового та бухгалтерського законодавства, пов`язані із формуванням податкового кредиту з ПДВ та обліком витрат за операцією придбання QR-талонів на паливо у ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ”.
Додатково встановлено, що відповідно до даних форми 20-ОПП та фінансової звітності малого підприємства ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” обліковують лише офісні приміщення і не мають на балансі основних засобів, необхідних для здійснення діяльності у сфері реалізації паливних талонів, що свідчить про відсутність матеріально-технічної бази для здійснення заявленої господарської діяльності. 
Аналіз інформації щодо контрагентів ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” показав, що фактичним постачальником QR-талонів виступав ФОП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність виключно у місті Харків, тоді як ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” здійснює господарську діяльність у місті Канів. Наявність такої віддаленості без належної логістичної інфраструктури та відсутність наданого переліку АЗС, де можливе використання талонів, вказує на відсутність фактичної можливості використання зазначеного пального у господарській діяльності ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС”. 
Згідно з наданою інформацією, операція між ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” та ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” щодо придбання QR-талонів на паливо була одноразовою, що підтверджується відсутністю подальших аналогічних операцій у звітних періодах. Це свідчить про відсутність систематичної господарської діяльності між цими суб`єктами господарювання, що може вказувати на формальний характер операції. 
Таким чином, враховуючи викладене, ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” безпідставно сформовано податковий кредит на загальну суму ПДВ 1567646,16 грн, чим порушено вимоги п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України та порушує принципи достовірності даних обліку відповідно до ст. 44 ПКУ і Закону України № 996-XIV “Про бухгалтерський облік фінансову звітність в Україні”.
Протягом періоду діяльності у ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” відсутня затратна частина на комунальних послуг, оплату послуг телефонного зв`язку, оплату послуг за користування мережею Інтернет, оплату логістичних послуг та інші витрати необхідні для ведення фінансово-господарської діяльності суб`єктами господарювання, характерні для підприємств реального сектору економіки. 
Враховуючи вищевикладене, суми податку на додану вартість по придбаних талонах від ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” віднесені ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
На підставі вказаного Акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 03.06.2025:
- № 9026/23-00-07-04-01, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1959558 грн, в т.ч. основного платежу на суму 1567646 грн та штрафних санкцій на суму 391912 грн; 
- № 9028/23-00-07-04-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства, який сплачують інші підприємства на суму 1410881 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі – ПК України).
Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит -сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Із системного аналізу вказаних вище правових норм можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Суд встановив, що спірне податкове повідомлення-рішення № 9026/23-00-07-04-01 03.06.2025 від прийняте у зв`язку із висновками контролюючого органу про наявність ознак нереальності оформлених між позивачем та контрагентом господарських операцій, що призвело до порушення вимог п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст.198 ПК України, завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Під час надання оцінки таким висновкам контролюючого органу, суд врахував таке.
І) Суд встановив, що між позивачем (як замовником) та ТОВ “ЛІОБА” (як експедитором) був укладений Договір на оренду техніки № 17/03 від 17 березня 2021 року, за яким (п.1.1.) Замовник замовляє, а Експедитор надає послуги з надання в оренду техніки для виконання трелювальних робіт, а також по організації вантажно-розвантажувальних послуг та перевезень по території України. 
Про надання послуг з оренди тракторів мтз80 з механізатором сторони склали такі первинні документи: Акт надання послуг № 190 від 21.06.2021, Рахунок на оплату № 190 від 21.06.2021; Акт надання послуг № 191 від 22.06.2021, Рахунок на оплату № 191 від 22.06.2021; Акт надання послуг № 312 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 312 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 313 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 313 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 472 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 472 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 473 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 473 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 474 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 474 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 475 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 475 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 476 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 476 від 30.06.2021; Акт надання послуг № 413 від 30.06.2021, Рахунок на оплату № 413 від; Акт надання послуг № 551 від 21.07.2021, Рахунок на оплату № 551 від 21.07.2021; Акт надання послуг № 550 від 21.07.2021, Рахунок на оплату № 550 від 21.07.2021; Акт надання послуг № 783 від 28.07.2021, Рахунок на оплату № 783 від 28.07.2021; Акт надання послуг № 784 від 29.07.2021, Рахунок на оплату № 784 від 29.07.2021; Акт надання послуг № 740 від 30.07.2021, Рахунок на оплату № 740 від 30.07.2021; Акт надання послуг № 741 від 30.07.2021, Рахунок на оплату № 741 від 30.07.2021; Акт надання послуг № 742 від 30.07.2021, Рахунок на оплату № 742 від 30.07.2021; Акт надання послуг № 743 від 30.07.2021, Рахунок на оплату № 743 від 30.07.2021; Акт надання послуг № 744 від 30.07.2021, Рахунок на оплату № 744 від 30.07.2021; Акт надання послуг № 785 від 30.07.2021, Рахунок на оплату № 785 від 30.07.2021; Акт надання послуг № 945 від 31.08.2021, Рахунок на оплату № 945 від 31.08.2021; Акт надання послуг № 1017 від 31.08.2021, Рахунок на оплату № 1017 від 31.08.2021; Акт надання послуг № 1062 від 31.08.2021, Рахунок на оплату № 1062 від 31.08.2021; Акт надання послуг № 1063 від 31.08.2021, Рахунок на оплату № 1063 від 31.08.2021; Акт надання послуг № 1064 від 31.08.2021, Рахунок на оплату № 1064 від 31.08.2021; Акт надання послуг № 1353 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1353 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1354 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1354 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1355 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1355 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1356 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1356 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1357 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1357 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1358 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1358 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1359 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1359 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1360 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1360 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1292 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1292 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1293 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1293 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1294 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1294 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1295 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1295 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1296 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1296 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1297 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1297 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1298 від 30.09.2021, Рахунок на оплату № 1298 від 30.09.2021; Акт надання послуг № 1701 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1701 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1702 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1702 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1703 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1703 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1704 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1704 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1705 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1705 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1706 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1706 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1707 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1707 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1708 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1708 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1622 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1622 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1623 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1623 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1624 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1624 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1625 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1625 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1626 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1626 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1627 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1627 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1628 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1628 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1633 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1633 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1634 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1634 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1635 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1635 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1636 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1636 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1637 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1637 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1638 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1638 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1639 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1639 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 1640 від 29.10.2021, Рахунок на оплату № 1640 від 29.10.2021; Акт надання послуг № 2019 від 30.11.2021, Рахунок на оплату № 2019 від 30.11.2021; Акт надання послуг № 2020 від 30.11.2021, Рахунок на оплату № 2020 від 30.11.2021; Акт надання послуг № 2021 від 30.11.2021, Рахунок на оплату № 2021 від 30.11.2021; Акт надання послуг № 2022 від 30.11.2021, Рахунок на оплату № 2022 від 30.11.2021.
Оплата за надані послуги підтверджуються банківськими виписками АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.06.2021 до 30.06.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.07.2021 до 31.07.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.08.2021 до 31.08.2021, АБ “УКРГАЗБАНК” за період 01.08.2021 до 31.08.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.09.2021 до 30.09.2021, АБ “УКРГАЗБАНК” за період 01.09.2021 до 30.09.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.10.2021 до 31.10.2021, АБ “УКРГАЗБАНК” за період 01.10.2021 по 01.12.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.11.2021 до 30.11.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.12.2021 до 31.12.2021.
За фактами надання послуг постачальник зареєстровав в ЄРПН податкові накладні № 60 від 21.06.2021, № 61 від 22.06.2021, № 182 від 30.06.2021, № 183 від 30.06.2021, № 278 від 30.06.2021, № 329 від 30.06.2021, № 331 від 30.06.2021, № 328 від 30.06.2021, № 332 від 30.06.2021, № 330 від 30.06.2021, № 43 від 21.07.2021, № 44 від 21.07.2021, № 257 від 28.07.2021, № 258 від 29.07.2021, № 259 від 30.07.2021, № 221 від 30.07.2021, № 222 від 30.07.2021, № 223 від 30.07.2021, № 224 від 30.07.2021, № 225 від 30.07.2021, № 147 від 31.08.2021, № 210 від 31.08.2021, № 243 від 31.08.2021, № 244 від 31.08.2021, № 242 від 31.08.2021, № 219 від 30.09.2021, № 222 від 30.09.2021, № 220 від 30.09.2021, № 213 від 30.09.2021, № 210 від 30.09.2021, № 211 від 30.09.2021, № 209 від 30.09.2021, № 208 від 30.09.2021, № 212 від 30.09.2021, № 214 від 30.09.2021, № 221 від 30.09.2021, № 226 від 30.09.2021, № 223 від 30.09.2021, № 224 від 30.09.2021, № 225 від 30.09.2021, № 260 від 29.10.2021, № 266 від 29.10.2021, № 262 від 29.10.2021, № 177 від 29.10.2021, № 175 від 29.10.2021, № 179 від 29.10.2021, № 174 від 29.10.2021, № 180 від 29.10.2021, № 178 від 29.10.2021, № 176 від 29.10.2021, № 204 від 29.10.2021, № 202 від 29.10.2021, № 208 від 29.10.2021, № 207 від 29.10.2021, № 205 від 29.10.2021, № 203 від 29.10.2021, № 206 від 29.10.2021, № 209 від 29.10.2021, № 264 від 29.10.2021, № 261 від 29.10.2021, № 265 від 29.10.2021, № 259 від 29.10.2021, № 263 від 29.10.2021.
ІІ) Між ПП ““ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” (Покупець) та ТОВ “ДІП ТЕК” (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням QR-талонів на АЗС № ДІП-24/08-21 від 24 серпня 2021 року. 
За п. 2.1. цього Договору Продавець зобов`язується передавати у власність Покупця через систему АЗС з використанням QR талону паливно-мастильні матеріали (далі ПММ), а Покупець зобов`язується приймати у власність ПММ та оплачувати їх вартість. 
Згідно п. 2.2. Договору марка та кількість ПММ, яка постачається (відпускається) Покупцю (довіреній особі) визначається Покупцем згідно усної заявки останнього. 
Погодженням Продавця на вказану поставку (відпуск) відповідної марки та кількості ПММ підтвердується виставленим Продавцем рахунком. 
Додатками до Договору є акти прийому-передачі талонів на пальне від 27 серпня 2021 року (до ВН № 98 від 27.08.2021), від 27 серпня 2021 року (до ВН № 99 від 27.08.2021), від 30 серпня 2021 року (до ВН № 147 від 30.08.2021), від 30 серпня 2021 року (до ВН № 148 від 30.08.2021), від 30 серпня 2021 року (до ВН № 36 від 31.08.2021), від 31 серпня 2021 року (до ВН № 458 від 18.10.2021), від 31 серпня 2021 року (до ВН № 37 від 31.08.2021), від 24 грудня 2021 року (до ВН № 829 від 24.12.2021). 
Окрім актів, придбання пального підтверджується видатковими накладними № 98 від 27.08.2021, № 99 від 27.08.2021, № 147 від 30.08.2021, № 148 від 30.08.2021, № 36 від 31.08.2021, № 37 від 31.08.2021, № 458 від 18.10.2021, № 829 від 24.12.2021. 
Факти оплат підтверджуються банківськими виписками АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.08.2021 по 31.08.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.09.2021 по 30.09.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.11.2021 по 30.11.2021, АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.12.2021 по 31.12.2021. 
Продавець зареєстровав в ЄРПН податкові накладні № 93 від 27.08.2021, № 94 від 27.08.2021, № 147 від 30.08.2021, № 146 від 30.08.2021, № 36 від 31.08.2021, № 35 від 31.08.2021. 
ІІІ) Між ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” (як Замовником) було укладено з ТОВ “АГАТ ЛАЙТ” (як Постачальником) Договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів за паливними картками № 22/09-21 від 22 вересня 2021 року. 
За п. 2.1. цього Договору Постачальник зобов`язується поставити Замовнику паливномастильні матеріали та Паливні картки, на яких воно обліковується, організовувати та забезпечувати відпуск ПММ Замовнику або Довіреній особі Замовника на підставі Паливних карток, а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати надані Постачальником Паливні картки та ПММ. 
Придбання ПММ за Договором підтверджується видатковими накладними: № 180 від 28.09.2021, № 181 від 28.09.2021, № 202 від 29.09.2021, № 203 від 29.09.2021 та № 415 від 27.10.2021, а також рахунками на оплату: № 180 від 28.09.2021, № 181 від 28.09.2021, № 202 від 29.09.2021, № 203 від 29.09.2021 та № 415 від 27.10.2021. 
Факти оплат підтверджуються банківськими виписками АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.10.2021 по 31.10.2021 та АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.11.2021 по 30.11.2021. 
Постачальник виписав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні № 76 від 28.09.2021, № 75 від 28.09.2021, № 83 від 29.09.2021, № 84 від 29.09.2021. 
IV) Між ПП “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” (Покупець) та ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу паливних талонів № ДГ-22/11/21 від 22.11.2021, згідно якого Продавець зобов`язується передавати у власність (поставляти) Покупцеві паливні (картки), а Покупець зобов`язується приймати такі ПТ та повністю оплачувати їх вартість в порядку та на умовах, вказаних у цьому Договорі. Відповідно до умов цього Договору Продавець гарантує подальшу видачу Товару на точках видачі Товару пред`явникам таких ПТ.
Придбання підтверджують видаткові накладні № 497 від 23.11.2021 та № 498 від 24.11.2021 а також рахунки на оплату № 497 від 23.11.2021 та № 498 від 24.11.2021. 
Факти оплат підтверджуються банківською випискою АТ “Райффайзен Банк” за період з 01.12.2021 по 31.12.2021. 
Постачальник виписав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні № 73 від 23.11.2021, № 74 від 24.11.2021.
Суд зазначає, що наявні у матеріалах справи первинні документи містять необхідні реквізити для надання їм юридичної сили та доказовості, які у своїй сукупності підтверджують взаємовідносини між позивачем та його контрагентами.
Щодо покликань в Акті перевірки на порушення податкового законодавства, суд зазначає таке.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, відповідно до яких визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Суд врахував, що відсутність у актах надання послуг та актах прийому-передачі розшифровки підпису відповідальної особи за здійснення та оформлення господарської операції можуть вважатись лише формальними недоліками, наявність яких безпосередньо не свідчить про відсутність фактичного руху товару/фактичного надання послуг, оскільки сукупність досліджених первинних документів підтверджує взаємовідносини між позивачем та його контрагентами.
Крім того Закон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” в редакціях від 14.11.2020 та від 01.07.2021 (чинних на час складання відповідних актів та ВН) не передбачав зазначення ПІБ відповідальної за здійснення операції особи, натомість достатньо було лише зазначення посади і особистого підпису. Частина 2 ст. 9 зазначеного Закону, яка визначає обов`язкові реквізити первинного документа, була доповнена вимогою про зазначення прізвища відповідальної особи лише згідно із Законом № 2435-IX від 19.07.2022.
З урахуванням зазначеного, покликання відповідача у цій частині суд відхиляє.
Щодо відсутності наказу про відрядження директора позивача суд враховує висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 816/1873/17 відповідно до яких, суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, зокрема, товарно-транспортних накладних, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Таким чином, відповідач, звертаючи увагу на відсутність наказу про відрядження, не врахував більш суттєвий та достовірний критерій реальності господарської операції, а саме фактичний рух активів і зміни у власному капіталі та зобов`язаннях платника податків. 
Щодо покликань відповідача у акті про недостатність у контрагентів позивача кількості наявних працівників для надання ними відповідних послуг, суд врахував, що Верховний Суд в постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 320/1147/19, від 24 листопада 2020 року у справі № 813/3034/15 виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Таким чином податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від господарських та виробничих можливостей контрагента. Переконання контролюючого органу про те, що контрагент позивача не мав достатньої кількості матеріальних ресурсів для здійснення господарських операцій, не можуть слугувати беззаперечними доводами щодо неможливості фактичної реалізації послуг, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів та дослідження первинних документів.
Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 380/22620/23.
Із вказаних підстав суд відхиляє також покликання відповідача про відсутність у ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” основних засобів, необхідних для здійснення діяльності у сфері реалізації паливних талонів.
Також контролюючий орган у Акті перевірки зазначає про формальний характер взаємовідносин із ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” з підстав того що господарська операція була одноразовою. 
Під час надання оцінки цим покликанням суд зазначає, що відповідність наданих товариством до перевірки первинних документів вимогам Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, податковий орган не спростував, у зв`язку із чим вказані доводи суд відхиляє, як необґрунтовані.
Суд також відхиляє покликання контролюючого органу про те, що контрагенти позивача: ТОВ “ДІП ТЕК”, ТОВ “АГАТ ЛАЙТ”, ТОВ “ДІАМАНТ ГЛОБАЛ” віднесені до ризикових, оскільки рішення про віднесення їх до ризикових прийняті після досліджених у спірних правовідносинах господарських взаємовідносин між позивачем та вказаними контрагентами.
Щодо неналежного, на думку відповідача, підтвердження позивачем використання пального у господарській діяльності, суд зазначає таке.
Суд врахував, що норми витрат для ручного бензоінструмента на підприємстві позивача за охоплений перевіркою період були затверджені розпорядженням № 1 від 04 січня 2021 року “Про затвердження норм списання ПММ для ручного бензоінструмента”. Акти списання позивачем пального та бензину за 2021 рік досліджувались контролюючим органом у ході перевірки.
Відповідач вважає, що надані до перевірки акти списання пального та затверджені підприємством норми витрати пального без наявності фіскальних чеків або документів, що підтверджують фактичний відпуск пального на АЗС, не є належним підтвердженням використання пального у господарській діяльності. Відсутність таких документів унеможливлює визнання списання витрат на виробництво законним та обґрунтованим. 
Під час надання оцінки таким покликанням суд зазначає, що контролюючий орган не зазначив посилань на чинні положення нормативно-правових актів, якими встановлено обов`язкові вимоги до належного способу підтвердження використання пального в господарській діяльності, у зв`язку із чим висновки акта в цій частині суд вважає необґрунтованими. Крім того, як вже зазначалося вище, відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можна встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Щодо покликань відповідача про порушення вимог п. 3, п. 7, п. 16 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 “Витрати”, п. 5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку П(С)БО 9 “Запаси” в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 1410881,54 грн. за 2021 рік, суд зазначає таке.
Відповідач у Акті перевірки зазначає, що “У фінансовому звіті малого підприємства за 2021 рік від 21.02.2022 № 9432234066 в рядку 1100 “Запаси” на кінець звітного періоду зазначено 452,7 тис. грн. Зважаючи на те, що витрати на паливо за листопад 2021 року становлять 750000 грн, (обсяг без пдв) можна зробити висновок, що ці витрати були віднесені до рядка 2050 “Собівартість реалізовано продукції (товарів, робіт, послуг)”. Якщо б вони не були віднесені до витрат, то сума запасів мала б бути значно більшою, оскільки паливо як товарно-матеріальний ресурс мало б впливати на баланс підприємства в розрізі товарно-матеріальних цінностей. 
В ході аналізу встановлено, що в оборотно-сальдових відомостях та картках рахунків, відсутнє конкретне відображення списання витрат на придбання талонів на витратні рахунки (рахунок 91 чи 92), але вони все ж таки відображаються в рядку 2050 “Собівартість реалізовано продукції (товарів, робіт, послуг)”, що свідчить про їх включення до витрат. Це може бути ознакою того, що витрати були списані, хоча і не зовсім коректно з точки зору бухгалтерських процедур.
Таким чином, хоча витрати на паливо через QR талони не були правильно відображені на витратних рахунках (рахунки 91 або 92), вони все ж таки потрапили до собівартості продукції, що, в свою чергу, підтверджує їх включення до витрат підприємства у 2021 році.”.
Під час надання оцінки вказаним покликанням у Акті перевірки суд зазначає, що відповідач зазначає власну позицію щодо необхідності коректного відображення витрат на паливо на витратних рахунках. Разом з тим, Акт перевірки не містить жодних покликань про те, що здійснений позивачем облік витрат на паливо призвів до зменшення зобов`язань із податку на прибуток підприємств, у зв`язку із чим покликання у цій частині суд також відхиляє, як необґрунтовані.
Підсумовуючи наведене, враховуючи, що первинні документи, якими оформлені господарські операції, складені відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили та доказовості, суд доходить висновку, що у ході розгляду справи позивач підтвердив належними та допустимими доказами правомірність формування витрат та податкового кредиту за реально вчиненими господарськими операціями, відтак спірні ППР є протиправними.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 03.06.2025 № 9026/23-00-07-04-01 та № 9028/23-00-07-04-01.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь Приватного підприємства “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” витрати зі сплати судового збору в розмірі 40445 (сорок тисяч чотириста сорок п`ять) грн 27 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – Приватне підприємство “ФОРЕСТ СЕРВІС ПЛЮС” (19003, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Канів, вул. Енергетиків, 82, код ЄДРПОУ 42798355);
2) відповідач – Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 44131663).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 12.03.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК