ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/169/26 Справа № 235/6286/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Примак Н.М.,
за участю захисника адвоката   Заборського О.В.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 818695 від 06.07.2024 року, 06.07.2024 р. о 23:30 годин Донецька область Покровський район, м. Покровськ вул. Захисників України, буд. 102 водій ОСОБА_1 керував ТЗ Suzuki Grand Vitara НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального приладу Aren газоаналізатор Драгер 6810 та проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився під час проведення відеозапису. Від керування відсторонений.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження. 
В клопотанні про поновлення строку вказує, що оскаржувану постанову не отримував, виклику до суду особисто не отримував, оскільки перебуває на військовій службі, смс повідомлення також не отримував у зв`язку з нестабільним мобільним зв`язком. Зауважує, що є військовослужбовцем, тому позбавлений можливості оперативно реагувати на судові рішення та подавати процесуальні документи до суду, оскільки здебільшого перебуває в районі бойових дій та лінії бойового зіткнення. 
Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 або його захисник участі у судовому засіданні не приймали, відомостей про отримання ОСОБА_1 копії постанови матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, вважаю за можливе визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП,
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, викладені в постанові висновки не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи та не відповідають фактичним обставинам. 
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином та завчасно повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю захисника адвоката Заборського О.В.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваної постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто в даному випадку доведенню підлягає факт керування транспортним засобом, факт виявлення у водія ознак сп`яніння та факт відмови від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння. 
Суд першої інстанції, як на доведеність вини ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 818695 від 06.07.2024 року; направлення на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; DVD диск з відеозаписом, на якому зафіксовано події.
Досліджуючи матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що наданий DVD диск з відеозаписом містить два файли, перший містить фіксацію тривалістю 1 хвилину 44 секунди, другий файл 33 секунди. Відеозапис розпочинається з того, що працівники поліції підійшли до автомобіля, в якому на задньому сидінні сидіть чоловік та наголошує, що він не перебуває за кермом, не керував транспортним засобом, особа яка керувала вже пішов. Водночас поліцейський запитав чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, на що чоловік зазначив, що він не перебував за кермом, в подальшому поліцейським запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що чоловік також наголосив, що за кермом не перебуває. 
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що норми діючого КУпАП та відповідної Інструкції не вимагають обов`язкової відеофіксації керування особою транспортним засобом, такий факт може бути підтверджений сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Однак, працівниками поліції не зафіксовано, факт руху транспортного засобу, факт перебування ОСОБА_1 за кермом, факт встановлення особи, яка зафіксована на відеозаписі та виявлення ознак сп`яніння із їх оголошенням, щоб слугувало законною підставою для вимоги пройти огляд на стан сп`яніння. 
Більш того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження, як факту руху автомобіля, так і факту керування ним ОСОБА_1 , зокрема показання самого водія, показання свідків, або будь-які інші докази, які б вказували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто є суб`єктом даного адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд наголошує, що ОСОБА_1 інкриміновано керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Разом з цим, матеріали справи не містять жодних даних (відео або письмових доказів) про керування транспортним засобом ОСОБА_1 та факт зупинки транспортного засобу, тобто перебування автомобіля Suzuki Grand Vitara НОМЕР_1 в стані руху, під керуванням ОСОБА_1 . 
Без належного підтвердження, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто виконував функції водія, поліцейські не мали повноважень вимагати проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки керування транспортним засобом є обов`язковою ознакою ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Отже, апеляційний суд наголошує, що у справі відсутні достатні докази щоб поза розумним сумнівом стверджувати про факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки сам факт керування транспортним засобом, який би передував зупинці поліцейськими та виявленню ознак сп`яніння, жодним чином не доведений. 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції «про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 року № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, вимозі поліцейського до водія щодо проходження огляду на стан сп`яніння, обов`язково передує виявлення у водія ознак сп`яніння та весь перебіг подій проведення огляду фіксується технічними засобами, зокрема факт виявлення ознак сп`яніння, факт проходження огляду на стан сп`яніння або відмови від його проходження. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, нестійка хода.
Разом з цим, наданий поліцейськими відеозапис містить два файли на яких зафіксований перебіг спілкування працівників поліції із чоловіком., пропонування йому пройти огляд на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд наголошує, що матеріали справи, в тому числі відеозапис поліцейських, взагалі не містить фіксації виявлення та оголошення ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Запис починається з моменту коли працівники поліції підійшли до автомобіля, на задньому сидіння кого перебуває особа та зазначає, що не керував транспортним засобом, інший файл одразу розпочинається з вимоги поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому жодних ознак не виявив та не оголосив. Інших файлів відеозапису матеріали справи не містять.
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Отже, в даному випадку, не можливо встановити за якими критеріями поліцейський наголосив про наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, без попереднього спілкування із нею або надання доказів такого спілкування та виявлення ознак сп`яніння іншими працівниками патрульної поліції. 
Встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського та не потребує проведення окремого огляду та надання доказів існування ознак сп`яніння. Поліцейський за своїм внутрішнім переконанням під час спілкуванням із водієм може вбачати ознаки сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння, не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність в проходженні огляду, задля спростування або доведення перебування в стані сп`яніння. Отже, оголошення поліцейським, які саме ним виявлені ознаки є обов`язковим. 
З огляду на викладене, жодних даних, тобто підстав для вимоги поліцейського у проходженні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. 
На думку апеляційного суду, в протоколі про адміністративне правопорушення формально зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки жодна з них поліцейським не виявлена та не наголошена, як підстава для пропонування пройти огляд на стан сп`яніння. 
Наведені обставини вказують на грубе порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння та відсутність правових підстав для висування вимоги у проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Поміж іншим, апеляційним судом встановлено, що як на доказ вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення додано відеозаписи поліцейського, які складаються з двох файлів: 0000000_0000020240706001159_0001 МР4; 0000000_0000020240706004246_0002 МР4 при відтворені яких, не міститься жодної назви, дати, часу, номеру портативної камери поліцейського, прізвище поліцейського та інших властивостей притаманних тим, які відображаються при записі на боді-камеру поліцейських. 
Дослідивши вказані докази, апеляційний суд зазначає, шо статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, не за допомогою спеціальних технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. Вказаний запис не містить будь-яких ознак, які відповідають критеріям спеціального технічного засобу, в розумінні вимог ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», зокрема на вказаному записі не міститься відповідного реєстраційного номеру, прізвища посадової особи, яка використовує пристрій, індивідуальний номер пристрою або інших визначальних характеристик. 
Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію. 
Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу II Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції. 
Відповідно до п. 4 Розділу ІІ вказаної Інструкції 4. під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Апеляційний суд наголошує, що діючий Закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони або інші фіксуючі пристрої. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.
Таким чином, зроблений працівниками поліції відеозапис з невідомого пристрою не може бути належним доказом у справі про притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт виявлення ознак сп`яніння, задля подальшої можливості висувати вимогу поліцейськими проходити огляд на стан сп`яніння. 
Відсутність у справі доказів факту керування транспортним засобом особою - виключає можливість притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не містить необхідних для цього складових - доведення факту керування транспортним засобом, факту виявлення та оголошення ознак сп`яніння та відеозапис поліцейських не відповідає критерію допустимих доказів. 
Враховуючи, що саме факт керування транспортним засобом та виявлення ознак сп`яніння є обов`язковими складовими об`єктивної сторони вказаного правопорушення, які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на зібраних по справі доказах.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу. 
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА