Провадження №3/748/319/26
Єдиний унікальний № 748/637/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Майбороди С.М,
за участю секретаря Пасько К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , 
за частиною 2 статті 172-15 КУпАП, 
У С Т А Н О В И В:
Відповідно до складеного протоколу, 17 лютого 2026 року, о 08:00 годині підполковник ОСОБА_1 , що мав виконувати обов`язки провідного інструктора відділення імітаційного моделювання Школи колективної підготовки військової частини НОМЕР_2 займатись розробкою документів бойової готовності та планування бойової підготовки відділення на території військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.11,16 Статуту внутрішньої служби України, не з`явився на службі. В телефонній розмові підполковник ОСОБА_1 повідомив, що не прибув у зв`язку з сімейними обставинами та зобов`язався 18 лютого 2026 року прибути до місця служби та приступити до виконання свої службових обов`язків. Проте, станом на 18:00 годину, 18 лютого 2026 року підполковник ОСОБА_1 не з`явився на службі, а 19 лютого 2026 року о 08:00 годині прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що він належним чином виконує свої службові обов`язки, має численні нагороди, він не з`явився на службу за сімейними обставинами, про що повідомив керівництво.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд зважає на наступне.
Диспозицією ст.172-15 КУпАП передбачено відповідальність військової службової особи за недбале ставлення до військової служби.
Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..
Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.
З об`єктивної сторони - правопорушення характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби, суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і наслідками.
Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Невиконання службових обов`язків полягає у невиконання дій, які входять до службових обов`язків.
Неналежне виконання службових обов`язків полягає в нечіткому, формальному або неповному здійсненні обов`язків.
При визначенні сфери службової недбалості слід установити межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень. Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі. З цього випливає необхідність установлення конкретних обов`язків, які покладалися на конкретну військову службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані неналежним чином, а також які нормативні положення порушені суб`єктом правопорушення.
Слід ураховувати, що відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.
Це адміністративне правопорушення належить до правопорушень з формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння, тобто відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби настає незалежно від того, чи призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру.
За змістом ст. 172-15 КУпАП ця норма закону є бланкетною, тобто при притягнені особи до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові суду повинно бути наведені не тільки найменування норм правових актів у тому числі відомчих, а й їхній зміст щодо кола посадових обов`язків (повноважень), у порушенні яких обвинувачується особа. Тобто повинно бути чітко зазначено нормативний акт з переліком службових обов`язків військової службової особи, у невиконанні або неналежному виконанні ця особа обвинувачується.
Посилання на загальні положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ при визначенні обов`язків військової службової особи є недостатнім для констатації наявності складу об`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки при розгляді справи даної категорії суд має встановити обсяг службових обов`язків конкретної військової службової особи із долученням до справи відповідних доказів. При визначенні сфери службової недбалості слід установити межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень, врахувати, що невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі. З цього випливає необхідність установлення конкретних обов`язків, які покладалися на конкретну військову службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані неналежним чином, а також які нормативні положення порушені суб`єктом правопорушення. Також дослідженню підлягає і та обставина, чи мала особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не лише обов`язок, але й реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі.
Разом з тим, судом звертається увага, що в протоколі викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення щодо нез`явлення вчасно без поважних причин не військову службу, що належить до іншого складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-11 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення не містить обставин того, що ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі не виконав покладених на нього обов`язків, на підтвердження викладених в протоколі обставин долучена доповідь щодо самовільного залишення ОСОБА_1 місця служби.
Суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (рішення від 9.06.2011, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»).
Згідно з вказаною позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Сукупність викладених вище обставин свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Керуючись ст.247, 283, 284 КУпАП, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя С.М.Майборода