ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2026 Справа № 914/2913/25 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Віват Інвест», м.Запоріжжя
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, м.Львів
про: визнання недійсним договору

Представники сторін:
від позивача: не з`явились;
від відповідача: Плецька Ю.В. – в режимі відеоконференції.

Хід справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Віват Інвест», м.Запоріжжя звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича, м.Львів про визнання недійсним договору.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
В подальшому підготовче засідання неодноразово відкладалось, що відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судового засідання.
Ухвалою суду від 29.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання (вх.№2791/26 від 29.01.2026); відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (вх.№27738/25 від 20.10.2025); задоволено клопотання позивача про долучення доказів (вх.№29251/25 від 03.11.2025) та долучено до матеріалів справи докази, подані разом із вказаним клопотанням; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№31638/25 від 26.11.2025); закрито підготовче провадження у справі; призначено справу до судового розгляду по суті на 16.02.2026.
Ухвалою суду від 16.02.2026 суд відклав судове засідання на 09.03.2026.
В судовому засіданні 09.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ч. 1 ст. 219 ГПК України відклав судове засідання до 19.03.2026.
Процесуальні документи суду направлялись позивачу та відповідачу в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками про доставку електронного листа. Процесуальні документи суду є врученими всім учасникам справи.
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов укладеного між ним та відповідачем договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 останній не надав ніяких послуг, а також не надав звіт після виконання доручення. В свою чергу позивач зазначає, що відповідачем був пред`явлений акт № 1 від 18.10.221 про виконання доручення до договору, згідно з яким останній вчинив певні дії, зокрема підготовку технічного завдання для проектування робіт з улаштування бетонної підлоги з топінгом, виконав проект залізобетонних конструкцій підлог та монолітних ділянок, але позивач вважає, що відповідач повинен був мати кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих робіт (послуг) пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури, якого він не має. А тому в силу приписів ст. 215, 216 Цивільного кодексу України позивач вважає, що укладений договір доручення є недійсним. 
Відповідач не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти їх задоволення, оскільки:
- відповідачем виконано зобов`язання за договором, про що свідчить підписаний сторонами Акт № 1 про виконання доручення до договору доручення № 21-09 від 21.09.2021;
- спірні обставини були предметом дослідження в межах іншої господарської справи, що перебувала на розгляді в Господарському суді Запорізької області (справа № 908/1556/22);
- здійснена позивачем оплата по договору після підписання акту № 1 про виконання доручення до договору доручення підтверджує надання відповідачем послуг, оскільки це була не передоплата та оплата уже наданих та заактованих послуг. Решта неоплачена позивачем сума була стягнута відповідачем в примусовому порядку в межах справи № 908/1556/22;
- по всім господарським відносинам, що склались між позивачем та відповідачем, ніколи не існувало судових спорів, розрахунки відбувались своєчасно та в повному обсязі;
- під час розгляду справи № 908/1556/22 позивач жодного разу не посилався на відсутність у відповідача кваліфікаційного сертифіката виконавця окремих видів робіт (послуг) пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури, як підставу заперечень щодо заявленого позову, та не вчиняло будь-яких дій щодо отримання даного документу;
- наразі відомостей про наявність кримінального провадження за фактом підробки спірного договору та акту наданих послуг, так само і за фактом шахрайських дій з боку відповідача матеріали справи не містять, а саме тому, що їх не існує. В свою чергу існує висновок експертів за результатом проведення судової почеркознавчої і технічної експертизи у справі № 908/1556/22, з якого суд у згаданій справі дійшов висновку, що він спростовує доводи позивача, що договір та акт не підписувались останнім, а підписи є підробленими;
- позивач шляхом здійснення часткової оплати за спірним договором підтвердив факт визнання ним наданих відповідачем послуг;
- звернення позивачем із цим позовом вже після того, як він програв до останньої інстанції справу № 908/1556/22, на думку відповідача, фактично свідчить про навмисне небажання виконувати зобов`язання за спірним договором. 

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
21.09.2021 між ТОВ «Віват Інвест» (довіритель, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Іздебським Ігорем Євстаховичем (повірений, відповідач) укладено договір доручення № 21-09, відповідно до якого повірений за винагороду зобов`язується за дорученням, від імені та за рахунок довірителя вчиняти юридично значимі дії, спрямовані на укладення та виконання довірителем договорів підряду щодо виконання будівельних робіт (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.4 договору територія надання послуг - Україна.
Згідно з п. 1.5 договору строк виконання доручення - до 31.03.2022.
Умовами п. 1.2 договору визначено, що по даному договору повірений здійснює наступні юридично значимі дії:
- здійснення розрахунку та формування договірних цін на виконання робіт та узгодження цих цін з контрагентами;
- формування графіків виконання робіт та узгодження їх з контрагентами;
- підготовка тендерної документації (за необхідності), її надання у встановлений строк, представлення інтересів довірителя перед тендерною комісією;
- детальна розробка структури та механізму виконання угоди з метою оптимізації їх параметрів та з урахуванням фінансових, податкових, юридичних ризиків сторін;
- узгодження умов, термінів виконання робіт та порядку оплати по договорам із контрагентами за погодженням із довірителем;
- супровід укладених угод та здійснення управління проектами до моменту отримання оплати довірителем та повного виконання робіт, консультування з питань комерційної діяльності й керування процесом будівництва;
- здійснення всіх юридичних і фактичних дій пов`язаних з виконанням даного договору.
Як зазначено в п. 1.3 договору по угодах, що укладатимуться довірителем з третіми особами, права і обов`язки виникають безпосередньо у довірителя. Повірений не має права підписувати будь-які угоди від імені замовника. 
Відповідно до п. 2.1 договору довіритель зобов`язується:
- забезпечити повіреного всією необхідною інформацією, рекламними матеріалами, методичною документацією та зразками договорів, необхідних для виконання доручення (п. 2.1.1); 
- видавати, при необхідності, повіреному довіреність (і) на вчинення всіх необхідних дій за цим договором (п. 2.1.2); 
- виплачувати повіреному винагороду в порядку та в обсязі, передбаченому договором (п. 2.1.3); 
- прийняти від повіреного звіт про виконану роботу, додані до нього документи і все виконане ним в рамках доручення за цим договором (п. 2.1.4).
Натомість, довіритель має право: здійснювати контроль на діяльністю Повіреного в частині виконання доручення (п. 2.2.1 договору); давати повіреному додаткові вказівки, що стосуються виконання доручення за цим договором (п. 2.2.2 договору); отримувати інформацію про хід виконання повіреним цього договору (п. 2.2.3 договору).
Пунктом 2.3 договору визначено обсяг зобов`язань повіреного. Так, повірений зобов`язується:
- особисто виконувати дане йому доручення (п. 2.3.1);
- повідомляти довірителю на його вимогу всі відомості про хід виконання доручення (п. 2.3.2);
- по виконанні доручення або при припиненні цього договору до його виконання без зволікання повернути довірителю довіреність, термін дії якої не закінчився, і представити звіт. До звіту додаються документи, що підтверджують витрати повіреного, пов`язані із виконанням доручення за цим договором (п. 2.3.3).
Повірений має право: отримувати винагороду, визначену даним договором; на відшкодування необхідних витрат для здійснення юридичних дій по даному договору. (п. 2.4 договору).
Умовами п. 3.1 договору визначено, що за виконане доручення довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі, узгодженому в акті про виконання доручення. Орієнтовна сума винагороди повіреного по даному договору складає 5 000 000,00 грн.
Встановлена в п. 3.1 договору винагорода виплачується довірителем шляхом перерахування суми винагороди на рахунок повіреного у строк узгоджений в акті про виконання доручення. Акти про виконання доручення складаються повіреним і надаються на підпис довірителю протягом 15 днів з моменту виконання кожного етапу виконання доручення. Допускається виплата винагороди частинами згідно виставлених рахунків. (п. 3.2 договору)
Пунктом 6.1 договору передбачено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 6.2 договору).
Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень та виправлень.
В свою чергу 12.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 19» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ» (підрядник) укладено договір будівельного підряду № 06/10-2021, згідно якого підрядник зобов`язується виконати за плату, у відповідності до умов цього договору, будівельно-монтажні роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом на об`єкті замовника відповідно до затвердженої проектної документації та договірної ціни, додаток № 1 згідно державних будівельних норм та правил чинних в Україні та відповідно до умов договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи. Детальний перелік робіт визначено в договірній ціні та локальних кошторисах, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1 договору).
Згідно додатку № 1 до договору № 06/10-2021 від 12.10.2021, який іменується «Договірна ціна на влаштування топпінг підлог логістичного центру в м. Херсон, вул. Кольцова, 57» позивач та ТОВ «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 19» погодили такий перелік робіт: влаштування бетонної підготовки товщ. 50 мм (підлоги блоку А); влаштування армованних подвійною сіткою 200х200 топінг підлог товщ. 250 мм (підлоги блоку В); влаштування армованних подвійною сіткою 200х200 топінг підлог товщ. 200 мм (перекриття (2, 3, 4 поверх блоку С та 2, 3 поверх блоку А)); влаштування топпінг підлоги товщ. 90 мм (улаштування деформаційних швів); влаштування деформаційних швів.
18.10.2021 сторонами складено і підписано Акт № 1 про виконання доручення по договору доручення № 21-09 від 21.09.2021, відповідно до якого сторони підтвердили, що ФОП Іздебський І.Є. на виконання доручення ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» виконав доручення довірителя та вчинив наступні юридично значимі дії, спрямовані на укладення та виконання довірителем договору підряду на роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом на об`єкті « ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, вул. Кольцова, 57» № 06/10-2021 від 12.10.2021, укладеного з ТОВ «Пересувна механізована колона № 19» вартістю 47 554 332,81 грн.:
- провів збір необхідних даних та підготовку технічного завдання для проектування робіт з улаштування бетонної підлоги з топінгом;
- виконав проект залізобетонних конструкцій підлог та монолітних ділянок;
- здійснив розрахунки та формування договірних цін на виконання робіт за проектом: улаштування бетонної підлоги з топінгом та узгодження цих цін з ТОВ «ПМК № 19»;
- сформував графіки виконання робіт та фінансування і узгодив з контрагентом - ТОВ «ПМК № 19»;
- провів підготовку тендерної документації, забезпечив її надання у встановлений строк тендерній комісії та представляв інтереси Довірителя перед тендерною комісією ТОВ «ПМК № 19»;
- узгодив умови, терміни виконання робіт та порядок оплати по договору з ТОВ «ПМК № 19» за погодженням з довірителем;
- сприяв укладенню довірителем договору підряду № 06/10-2021 від 12.10.2021 на роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом на об`єкті «Логістичний центр в м. Херсон, вул. Кольцова, 57» на найбільш вигідних умовах;
- здійснював супровід укладеної додаткової угоди та здійснення управляння проектом до моменту отримання оплати довірителем та протягом виконання робіт, надавав необхідні консультації з питань комерційної діяльності й керування процесом будівництва. 
Як зазначено у вищезгаданому акті винагорода повіреного за виконання зазначеного в даному акті доручення складає 1 400 000,00 грн. Винагорода підлягає виплаті довірителем шляхом перерахування суми винагороди на рахунок повіреного до 31.03.2022. Сторони не мають претензій одна до одної щодо обсягу, якості та строків виконання вказаного доручення.
Акт № 1 від 18.10.2021 про виконання доручення по договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 підписаний від імені ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» директором Дихновим М.М. та скріплений печаткою товариства та від імені Повіреного особисто ФОП Іздебським І.Є.
23.09.2021 платіжним дорученням № 2085 ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» на рахунок повіреного переховані кошти в сумі 100 000,00 грн. з призначенням платежу: «За роботи згідно договору № 21/09 від 21.09.2021», а також 28.12.2021 платіжним дорученням № 3067 перераховані кошти в сумі 500,00 грн. з призначенням платежу: «За послуги згідно договору № 21/09 від 21.09.2021». 
Крім того, в матеріалах справи наявна банківська виписка, яка свідчить про перерахування ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» 24.12.2021 платіжним дорученням № 33 на рахунок ФОП Іздебського І.Є. коштів у сумі 284 200,00 грн. з призначенням платежу: «За послуги згідно договору доручення № 03-04 від 03.04.2021».
Сплату решти суми заборгованості в розмірі 1 131 000,00 грн. за Актом № 1 від 18.10.2021 про виконання доручення по договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 у строки, передбачені договором та вказаним актом, ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» не здійснило, у зв`язку з чим відповідач звертався до Господарського суду Запорізької області із відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості (справа № 908/1556/22), яка була задоволена судом в повному обсязі та стягнуто з ТОВ «Віват Інвест» на користь ФОП Іздебського І.Є. 1 131 000, 00 грн. основного боргу, 156 790,68 грн. пені, 54 380,96 грн. 3 % річних, 215 266,20 грн. інфляційних втрат, 23 361,57 грн. судового збору і 30 500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката (рішення від 27.12.2023, оскаржувалось в судах апеляційної та касаційної інстанції, залишено в силі, набрало законної сили 16.10.2024). 
Господарським судом Запорізької області 16.01.2025 було видано наказ на примусове виконання зазначеного рішення.
В свою чергу матеріалами справи підтверджується, що вищезгаданий наказ Господарського суду Запорізької області був повністю виконаний в примусовому порядку, про що свідчить копія постанови про закінчення виконавчого провадження № 76967690 від 05.03.2025. 
Вищезазначені обставини позивачем не заперечуються.
Натомість позивач стверджує, що ним не надавалось доручень відповідачу по спірному договору, не надавало будь-якої інформації, матеріалів чи документації, необхідних для виконання доручення, не видавало відповідачу довіреність, директором Дихнови М.М. не підписувався акт про виконання доручення по спірному договору. Крім того позивач під час розгляду даної справи надав суду копію нотаріально посвідчених пояснень Дихнова Максима Михайловича, який зазначає, що не підписував акт № 1 від 18.10.2021 про виконання доручення по договору доручення № 21-09 від 21.09.2021, тому що вказані в ньому роботи ФОП Іздебський І.Є. не виконував, роботи були виконані працівниками ТОВ «Віват Інвест» без участі підприємця.
В свою чергу позивач звертався до Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з листом № 146 від 20.09.2022 про вчинення кримінального правопорушення, за змістом якого позивач зазначив, що на його думку ФОП Іздебський І.Є. вчиняє дії, що спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом підроблення документів та просив дослідити дії Іздебського Ігоря Євстаховича по підробці акту № 1 про виконання доручення до договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 і подачі позовної заяви в Господарський суд Запорізької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віват Інвест» 1 474 218,53 грн. на предмет наявності в його діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 190, 358 КК України та порушити кримінальне провадження.
Натомість Відділом поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надано позивачу відповідь на вищезазначений лист, в якому зазначило, що під час проведення перевірки було встановлено, що в даній інформації не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України, керуючись наказом НП України від 15.11.2017 № 930 «Про затвердження порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України», а також Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996, перевірка за матеріалом припинена. Також зазначило, що вирішення спірних питань у сфері господарських відносин вирішується в судовому порядку судами господарської юрисдикції.
Також листом від 21.11.2025 № 135 позивач запитав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 19» інформацію про особу, яка представляла ТОВ «Віват Інвест» при підготовці, укладенні і виконанні договору будівельного підряду № 06/10-2021 від 12.10.2021, а також інформацію про те чи проводився ТОВ «Пересувна механізована колона № 19» тендер на укладення договору будівельного підряду на роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом на об`єкті « ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, вул. Кольцова, 57».
ТОВ «Пересувна механізована колона № 19» надало відповідь (лист від 24.11.2025 № 12) на вищезазначений лист, якою повідомило, що ТОВ «Віват Інвест» при підготовці, укладенні і виконанні договору будівельного підряду № 06/10-2021 від 12.10.2021 представляв Дихнов Максим Михайлович. Товариству не відомо про участь Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича при підготовці, укладенні і виконанні договору будівельного підряду № 06/10-2021 від 12.10.2021. А також товариство зазначило, що у зв`язку із довготриваючими взаємовідносинами з ТОВ «Віват Інвест» тендер на укладення договору будівельного підряду не проводився.
Позивач також зазначає, що в договорі № 21-09 від 21.09.2021 сторонами не було узгоджено конкретного переліку об`єктів, контрагентів, а також юридично значимих дій на вчинення яких позивач уповноважив відповідача, а тому договір є неукладеним. 
У звязку із викладеним вище, посилаючись на приписи ст.ст. 215, 216, 638, 1003 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом. 

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своїм змістом та правовою природою договір № 21-09 від 21.09.2021 є договором доручення, який підпадає під правове регулювання норм глави 68 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
Відповідно до ст. 1003 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
За твердженням позивача сторони у спірному договорі не досягли згоди щодо конкретних об`єктів, контрагентів, а також юридично значимих дій на вчинення яких позивач уповноважив відповідача.
Натомість суд не погоджується із даним твердженням, оскільки п. 1.1 договору доручення сторони узгодили, що повірений за винагороду зобов`язується за дорученням, від імені та за рахунок довірителя вчиняти юридично значимі дії, спрямовані на укладення та виконання довірителем договорів підряду щодо виконання будівельних робіт.
Пунктом 1.2 сторонами погоджено перелік юридично значимих дій, а саме: 
- здійснення розрахунку та формування договірних цін на виконання робіт та узгодження цих цін з контрагентами;
- формування графіків виконання робіт та узгодження їх з контрагентами;
- підготовка тендерної документації (за необхідності), її надання у встановлений строк, представлення інтересів довірителя перед тендерною комісією;
- детальна розробка структури та механізму виконання угоди з метою оптимізації їх параметрів та з урахуванням фінансових, податкових, юридичних ризиків сторін;
- узгодження умов, термінів виконання робіт та порядку оплати по договорам із контрагентами за погодженням із довірителем;
- супровід укладених угод та здійснення управління проектами до моменту отримання оплати довірителем та повного виконання робіт, консультування з питань комерційної діяльності й керування процесом будівництва;
- здійснення всіх юридичних і фактичних дій пов`язаних з виконанням даного договору.
Тобто п. 1.2 договору відповідає приписам ст. 1003 Цивільного кодексу України.
В свою чергу, як вже було зазначено, статтею 1000 Цивільного кодексу України передбачена можливість зазначення у договорі доручення строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного, і сторонами дані обставини також були погоджені, а саме у п.п. 1.4 та 1.5, тобто територія надання послуг – Україна, строк виконання доручення – до 31.03.2022 включно. Обмежень чи визначення конкретних об`єктів на території України сторонами визначено не було, тобто місце дії договору не мало меж. 
Згідно з ч. 1 ст. 1004 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто (ч. 1 ст. 1005 Цивільного кодексу України).
Як вже було встановлено судом згідно акту № 1 від 18.10.2021 про виконання доручення по договору доручення № 21-09 від 21.09.2021, підтверджується, що ФОП Іздебським І.Є. були надані послуги ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» на виконання умов договору № 21-09 від 21.09.2021, а саме: повірений виконав доручення довірителя та вчинив юридично значимі дії, спрямовані на укладення та виконання довірителем договору підряду на роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом на об`єкті « ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, вул. Кольцова, 57» № 06/10-2021 від 12.10.2021, укладеного з ТОВ «Пересувна механізована колона № 19» вартістю 47 554 332,81 грн.
Обсяг та зміст проведених відповідачем робіт співпадає із узгодженим сторонами переліком юридично значимих дій.
Крім того судом встановлено, що позивач не здійснив вчасного та повного розрахунку із відповідачем за виконані ним роботи, у зв`язку з чим останній звернувся до Господарського суду Запорізької області із відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості (справа № 908/1556/22), яка була задоволена судом в повному обсязі та стягнуто з ТОВ «Віват Інвест» на користь ФОП Іздебського І.Є. 1 131 000, 00 грн. основного боргу, 156 790,68 грн. пені, 54 380,96 грн. 3 % річних, 215 266,20 грн. інфляційних втрат, 23 361,57 грн. судового збору і 30 500,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 
Також в межах даної справи розглядалась зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ» до Фізичної особи-підприємця Іздебського Ігоря Євстаховича про стягнення 100 500,00 грн. заборгованості за оплачені, але не надані послуги по договору доручення № 21-09 від 21.09.2021. В задоволенні даного позову було відмовлено повністю.
Під час розгляду справи судом було встановлено наступне:
- Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВАТ ІНВЕСТ» (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, Довіритель) та Фізичною особою-підприємцем Іздебським Ігорем Євстаховичем (позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, Повірений) укладено Договір доручення № 21-09 від 21.09.2021 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Повірений за винагороду зобов`язується за дорученням, від імені та за рахунок Довірителя вчиняти юридично значимі дії, спрямовані на укладення та виконання Довірителем договорів підряду щодо виконання будівельних робіт. Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійсним Договору суду не надано;
- з огляду на те, що правові позиції сторін у справі щодо підстав виникнення господарських відносин по Договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 та факту реальності здійснення пов`язаних з ними господарських операцій з виконання доручення за цим Договором суперечливі, судом у справі № 908/1556/22 призначалася комплексна судова почеркознавча і технічна експертиза, проведення якої було доручено Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. За результатами проведення судової почеркознавчої і технічної експертизи по справі № 908/1556/22 складено Висновок експертів № 282-23 від 14.07.2023, яким повністю спростовуються доводи ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ», наведені в обґрунтування заперечень на первісний позов, що Акт № 1 від 18.10.2021 про виконання доручення до Договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 Товариством ніколи не підписувався та є підробленим;
- в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій ТОВ «ВІВАТ ІНВЕСТ» щодо обсягів, строку, вартості та якості наданих ФОП Іздебським І.Є. послуг по Договору доручення № 21-09 від 21.09.2021;
- суд визнав позовні вимоги за первісним позовом обґрунтованими, доведеними, а за зустрічним – такими, що спростовуються обставинами встановленими та доведеними під час розгляду первісного позову.
Зазначене відображено у рішенні від 27.12.2023, яке оскаржувалось в судах апеляційної та касаційної інстанції, залишено в силі, набрало законної сили 16.10.2024.
В свою чергу варто зазначити, що під час апеляційного розгляду справи № 908/1556/22 (за апеляційною скаргою позивача, постанова від 16.10.2024) судом було зроблено такий висновок: 
«Згідно спірного договору та акту № 1 від 18.10.2021 року про виконання доручення, ФОП Іздебським І.Є. надавались наступні послуги: щодо збору необхідних даних та підготовки технічного завдання для проектування робіт з улаштування бетонної підлоги з топінгом; здійснення розрахунки та формування договірних цін на виконання робіт за проектом: улаштування бетонної підлоги з топінгом та узгодження цих цін з ТОВ "ПМК № 19"; формування графіків виконання робіт та фінансування і узгодив з контрагентом - ТОВ "ПМК № 19"; підготовки тендерної документації, забезпечення її надання у встановлений строк тендерній комісії та представлення інтересів довірителя перед тендерною комісією ТОВ "ПМК № 19"; узгодження умов, термінів виконання робіт та порядок оплати по договору з ТОВ "ПМК № 19" за погодженням з довірителем; сприяння укладенню довірителем договору підряду № 06/10-2021 від 12.10.2021 року на роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом на об`єкті " ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, вул. Кольцова, 57" на найбільш вигідних умовах; здійснення супроводу укладання додаткової угоди та здійснення управляння проектом до моменту отримання оплати довірителем та протягом виконання робіт, надання необхідних консультацій з питань комерційної діяльності й керування процесом будівництва.
Проте, жодна із зазначених послуг не вимагає кваліфікаційного сертифікату виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури.
Зазначений обсяг послуг відповідає та узгоджується із КВЕДами, які зареєстровані ФОП Іздебським І.Є. та надаються ним під час господарської діяльності.
За змістом наданих послуг, виконання проекту залізобетонних конструкцій підлог та монолітних ділянок фактично передбачало запровадження з боку ФОП Іздебського І.Є. на підставі запропонованої комерційної пропозиції концеп-моделі, а вже фактичне виконання запровадженої концеп-моделі мало відбуватись в межах укладеного із довірителем договору підряду № 06/10-2021 від 12.10.2021 року. Безпосередньо ФОП Іздебський І.Є. за умовами спірного договору не виконував підрядні роботи, які вимагають наявність певних дозвільних документів та не вводив в експлуатацію завершений в результаті реконструкції об`єкт, хоча здійснював контроль за ходом виконання даного договору підряду, зокрема, в частині реалізації концеп-моделі, проведення розрахунків між сторонами.
Доводів скаржника по суті апеляційної скарги, які б впливали на правильність оскаржуваного рішення у відповідній частині, в апеляційній скарзі суду не наведено.»
Під час касаційного розгляду справи (за касаційною скаргою позивача, постанова від 09.04.2025) було зроблено наступний висновок: «Тобто, якщо позивач (ФОП Іздебський І.Є.) стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, то відповідач (ТОВ «Віват Інвест») може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. Проте, зміст оскаржуваних рішень судів свідчить, що заперечуючи факт надання позивачем за первісним позовом послуг, визначених в акті від 18.10.2021 №1, та не визначаючи цей акт як доказ, який переконливо може свідчити про реальність спірної господарської операції, відповідач за первісним позовом (скаржник) не надав жодних наявних у нього доказів на спростування обставин, які позивач доводить на підставі такого акта, зокрема, доказів, які б спростовували надання визначених в акті послуг саме позивачем за первісним позовом та доводили надання таких послуг іншою особою або самостійне виконання відповідачем за первісним позовом таких послуг. Також скаржник не спростовує факт досягнення бажаного за результатами надання визначених в акті від 18.10.2021 №1 послуг, зокрема не доводить, що у зв`язку з ненаданням позивачем за первісним позовом відповідних послуг відповідач за первісним позовом не уклав договір підряду від 12.10.2021 №06/10-2021 на роботи з улаштування бетонної підлоги з топінгом та додаткову угоду до нього та/або, що для укладення такого договору відповідач за первісним позовом самостійно та/або із залученням інших осіб провів підготовку тендерної документації, забезпечив її надання у встановлений строк тендерній комісії, узгодив умови, терміни виконання робіт та порядок оплати за таким договором тощо.»
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Верховний Суд у постанові у справі № 908/1090/18 від 15.10.2019 року зазначив про те, що згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Дійсно, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Відтак, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.12.2023, а також постановами апеляційної та касаційної інстанції у справі № 908/1556/22, що набрали законної сили, не підлягають доказуванню у справі що розглядається.
Господарським судом Запорізької області 16.01.2025 було видано наказ на примусове виконання зазначеного рішення, який був повністю виконаний в примусовому порядку, про що свідчить копія постанови про закінчення виконавчого провадження № 76967690 від 05.03.2025.
Отже, на підставі викладеного вище суд доходить висновку, що договір доручення № 21-09 від 21.09.2021, на момент ухвалення цього рішення, виконаний обома сторонами, в судовому порядку (справа № 908/1556/22, що є преюдиціальною) зокрема було доведено, що позивач підписав акт про виконання доручення до спірного договору, яким погоджено відсутність претензій у сторін один до одного щодо обсягу, якості та строків виконання вказаного доручення. Договір доручення та акт про виконання доручення під час розгляду справи 908/1556/22 не визнавались судом недійсними.
Відповідно до частин першої - третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин Цивільний кодекс України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.
При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 Цивільного кодексу України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.
Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.
Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав. Таким чином, з огляду на положення процесуального закону, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладених в позові вимог.
Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (інтересу), а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19).
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Таким чином, виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Поряд з цим Верховним Судом неодноразово зроблено висновок, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.
Судом встановлено, що зміст договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 не суперечить актам законодавства України, інтересам держави і суспільства, волевиявлення учасників правочину було вільним, що підтверджується підписанням договору та подальшим його виконанням, правочин вчинено у письмовій формі, господарські операції за договором спричинили реальні зміни майнового стану сторін.
В момент вчинення договору № 21-09 від 21.09.2021 сторонами було дотримано вимог, що передбачені нормами ст. 203 Цивільного кодексу України та досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, під час первісного розгляду спору між позивачем та відповідачем (справа № 908/1556/22), не було встановлено та доведено, що спірний договір був укладений незаконно, у зв`язку з чим відбулось стягнення з ТОВ «Віват Інвест» винагороди на користь ФОП Іздебського І.Є. Враховуючи викладене, наявність укладеного договору свідчить про те, що обидві сторони бажали укласти договір, і що їхній зовнішній вираз волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі.
Виходячи з положень статті 215 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Визнання правочину недійсним (або його частини) господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням законом, а не заходом відповідальності сторін; для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні бути усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.
Однак, позивач у позовній заяві та під час розгляду справи не навів жодних підстав, передбачених ст. 215 Цивільного кодексу України, з якими закон пов`язує недійсність правочину та не надав належних доказів порушення своїх прав та інтересів укладанням спірного договору. Отже, доводи позивача про те, що договір доручення № 21-09 від 21.09.2021 підлягає визнанню недійсним не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать положенням ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.
Отже, з аналізу поданого до суду позову вбачається, що позивач не обґрунтував та не довів, яким чином визнання недійсними договору доручення № 21-09 від 21.09.2021 сприятиме ефективному захисту або поновленню його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду та в чому полягає порушення його прав при виконанні даного договору.
Крім того суд зазначає, що доводи позивача зводяться до заперечення обставин, встановлених судами під час розгляду справи № 908/1556/22, рішення в якій набрало законної сили та виконано в примусовому порядку в повному обсязі.
За ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд врахував, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З огляду на викладене суд вважає, що при розгляді даної справи судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога не підлягає задоволенню.
Судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 30.03.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.