ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року	справа № 380/3008/25  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 шляхом обчислення його страхового стажу у період з 29.03.1993 по 18.07.2006 у полуторному розмірі з додаванням за кожний повний рік у полуторному розмірі додатково по одному року з дня призначення пенсії, а саме з 27.09.2023, а також шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який застосовується для обчислення його пенсії, тобто за 2020– 2022 роки, який складає 12236,71, на коефіцієнт збільшення 1,0796 з 01.03.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за допомогою уповноваженого пенсійного органу Республіка Польща звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області за призначенням пенсії відповідно до п. «а» ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак отримав відмову, яку оскаржив у судовому порядку. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі №380/9258/24 позивачу призначено пенсію. З розрахунку, проведеного на виконання цього рішення, вбачається, що період роботи позивача з 29.03.1993 по 18.07.2006 не обчислений пенсійним органом у полуторному розмірі. Вважає, що для обчислення пенсії підлягає застосуванню норма, яка була чинна в період його роботи до 03.10.2017, а саме: «За кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року». Отже, до 03.10.2017, тобто у період роботи позивача норма, яка б омежувала застосування ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV лише до стажу, обчисленого в одинарному розмірі, ще не була прийнята. Тому страховий стаж позивача у період з 29.03.1993 по 18.07.2006 підлягає обчисленню у полуторному розмірі і за кожний повний рік стажу, обчисленого в полуторному розмірі, додатково додається по одному року за кожний повний рік кратного стажу. Крім того зазначає, що індексація пенсії з 01.03.2024 не проведена. З метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
13.03.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі №380/9258/24 позивачу призначено з 27.09.2023 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи на Чорнобильській АЕС з 29.03.1993 по 18.07.2006, додавши за кожний повний рік роботи за вказаний період додатково по одному року до страхового стажу. Крім того стверджує, що підстави для індексації пенсійної виплати ОСОБА_1 у 2024 році відсутні, оскільки показник середньої заробітної плати, який врахований при обчисленні пенсії пенсіонера, становить 12236,71 грн та є більшим ніж проіндексований показник середньої заробітної плати станом на 2024 рік.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.09.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі №380/9258/24 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 12.02.2024 №64/03.3210 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 27.09.2023 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи на Чорнобильській АЕС з 29.03.1993 по 18.07.2006, додавши за кожний повний рік роботи за вказаний період додатково по одному року до страхового стажу позивача.
В решті позовних вимог відмовлено.
На виконання зазначеного рішення суду позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується рішенням №010130000861.
Через вебсайт Пенсійного фонду України ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, обчисливши стаж роботи за період з 29.03.1993 до 18.07.2006 у полуторному розмірі, додатково зарахувавши по одному року за кожен повний рік в кратному обчисленні і здійснити індексацію пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати на коефіцієнт збільшення 1,0796 з 01.03.2024.
Листом від 12.11.2024 №25301-27213/Ж-52/8-1300/24 відповідач повідомив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі 380/9258/24 позивачу з 27.09.2023 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи на Чорнобильській АЕС з 29.03.1993 по 18.07.2006, додавши за кожний повний рік роботи за вказаний період додатково по одному року до страхового стажу. Зазначив про відсутність підстав для індексації пенсійної виплати, оскільки показник середньої заробітної плати, з якого обчислена пенсія складає 12236,71 грн, тобто є більшим ніж проіндексований станом на 2024 рік (7994,47 грн).
Вважаючи таку поведінку відповідача протиправною, позивач пред`явив цей позов.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Законом України від 28.02.91 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за Списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу, роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 постанови ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 29.12.87 № 1497-378 встановлено, що у період 1988-1990 років: час роботи робітників, задіяних на експлуатації Чорнобильської АЕС та ліквідації наслідків аварії в зоні відселення, зараховується у полуторному розмірі в трудовий стаж та в стаж роботи, що дає право на пільгову пенсію по Списку №1, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.
Дію вказаної постанови пролонговано пунктом 1 постанови Ради Міністрів СРСР №1136 «Про продовження на 1991-1995 роки строку дії постанови ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР та ВЦРП від 29.12.87 року № 1497». У подальшому зазначена норма про те, що робота у зоні відчуження ЧАЕС зараховується до трудового стажу у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1) безперервно продовжується в часі.
За пунктом 2 Постанови КМ України «Про компенсації та пільги особам, які працюють на Чорнобильській АЕС і у зоні відчуження» від 29.02.1996 № 250, 
пунктом 3 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів від 30.06.1998 № 982, 
пунктом 3 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів» 07.02.2000 № 223, 
пунктом 3 Постанови КМ України «Про доплати компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів» від 29.01.2003 №137, 
абзацом 6 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження» № 571 від 27.04.2006, із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1400 «Про доповнення Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 571», 
абзацом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 № 831 із змінами, внесеними Постановою КМУ від 21.09.2011 № 984. Постанови КМУ від 29.12.2014 № 717 від 20.04.2016 № 297, 
робота у зоні відчуження ЧАЕС зараховується до трудового стажу у полуторному розмірі (в тому числі за Списком №1).
Судом також враховується, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 затверджено Список №1.
У подальшому, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2010 № 173 Список №1 доповнено позицією 22.1-1 г, якою передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах працівників, зайнятих повних робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджений Міністерством надзвичайних ситуацій за погодженням з Міністерством праці та Міністерством охорони здоров`я.
На виконання вказаної постанови наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 13.03.2012 № 576 затверджено Перелік № 576.
Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» входить до Переліку №576.
Як встановлено судом, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
- 29.03.1993 – прийнятий електрослюсарем ІІІ розряду в цех теплової автоматики та вимірів по строковому трудовому договору на Чорнобильську атомну електростанцію;
- 16.05.1997 – присвоєна кваліфікація електрослюсаря 4 розряду;
- 17.12.2001 – переведений електрослюсарем 4 розряду по електрообладнанню;
- 01.05.2002 – переведений електромонтером з ремонту і обслуговування електрообладнання;
- 18.07.2006 – звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР.
Відповідно до довідки від 22.11.2021 №47-31275, виданої Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС» позивач в період з 29.03.1993 по 18.07.2006 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.
Як встановлено з розрахунку стажу ОСОБА_1 за формою РС-право, період роботи за Списком №1 з 29.03.1993 по 18.07.2006 розрахований пенсійним органом в одинарному розмірі (кратність 1).
За таких обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 29.03.1993 до 18.07.2006 за Списком № 1 у полуторному розмірі.
Такий підхід до правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 06.12.2023 у справі № 320/6063/19.
Водночас щодо можливості врахування стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, врахованого в кратному розмірі, додатково по одному року, суд зазначає таке.
Частину 3 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) доповнено абзацом десятим згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345-VI від 02.09.2008, водночас на роботах за Списком №1 позивач працював з 29.03.1993 до 18.07.2006, тобто до існування цієї законодавчої норми, відтак не мав легітимних очікувань на її застосування.
Відповідно до положень ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону.
Так, за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (ч.3 ст.24 Закону №1058-IV в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017).
Тобто ч.3 ст.24 Закону №1058-IV в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, не передбачає можливості додаткового врахування по одному року, за кожний повний рік стажу роботи врахованого в кратному, в тому числі полуторному, розмірі, як того просить позивач. 
Відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.
Водночас суд звертає увагу, що стаж роботи позивача за Списком №1 на Чорнобильській АЕС з 29.03.1993 до 18.07.2006, за кожний повний рік роботи за вказаний період додатково по одному року до страхового стажу, врахований на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі 380/9258/24, що відображається в наявних в матеріалах справи розрахунках стажу позивача.
Стосовно індексації пенсійної виплати, суд враховує таке.
За змістом ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII).
За дефініцією, закріпленою у ст. 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Приписами ст. 2 Закону №1282-XII унормовано, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Положеннями ст. 4, 6 Закону № 1282-XII передбачено, що економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Суд зазначає, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, яка має систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою сум при розрахунку пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначений ст. 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії, на виконання вимог ст.42 Закону № 1058-IV Кабінет Міністрів України постановою від 20.02.2019 № 124 затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - порядок № 124), яким визначив механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
За змістом п. 5 порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до п. 4 Порядку №124 коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою: К = ((ЗСЦ+ЗСЗ) х 50%/100%)+1%,
де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);
ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках), що визначається за такою формулою:
ЗСЗ = Псзп (1): Псзп(2) х 100% - 100%,
де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення;
Псзп (2) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.
Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за Законом №1058-ІV, для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів
23.02.2024 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі - постанова № 185).
Пунктом 1 постанови №185 установлено, що з 1 березня 2024 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,0796.
Підпунктом 6 п. 2 постанови №185 передбачено, що з 1 березня 2024 р. до пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2023 р. включно, які не підвищуються з 1 березня 2024 р. згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», встановлюється щомісячна доплата до пенсії в розмірі 100 гривень, яка виплачується додатково до щомісячних доплат до пенсії, встановлених пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» в межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Зазначені щомісячні доплати враховуються під час наступних перерахунків пенсії у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Суд зауважує, що індексація пенсії, зокрема, відповідно до постанови №185 проводиться згідно з порядком № 124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на 01.10.2017 на відповідні коефіцієнти.
Однак положення Порядку № 124 не узгоджені з приписами ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону № 1058-IV);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017 (за приписами порядку № 124).
Верховний Суд в постанові від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23 вирішував питання про те, який саме показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, потрібно застосовувати при проведенні перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: показник станом на 01 жовтня 2017 року, послідовно збільшений на відповідні коефіцієнти у 2019 - 2023 роках, чи той показник, який використовувався при обчислені розміру пенсії при її призначені.
У цій постанові суд касаційної інстанції вказав, що абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку №124 повинні застосовуватися у відповідності з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
В іншому випадку, згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституції України чи закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
Водночас дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію якості закону.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
У разі суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Таким чином, при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020-2024 роках відповідно до Закону № 1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією, збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV. 
Застосуванню також підлягають відповідні постанови Уряду № 127, № 118, № 168, №185.
Порядок № 124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону №1058-IV.
З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, застосування при проведенні індексації пенсій, починаючи з 2020 року відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV положень п. 5 Порядку № 124, є протиправним.
З урахуванням вищевикладеного, абз. 1 в сукупності з абз. 2 п. 5 порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення вказаної пенсії.
Водночас Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.04.2025 у справі №200/5836/24 не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.01.2025 у справі №160/28752/23 та інших постановах, де він застосований.
Як встановлено судом, пенсія позивачу призначена з 27.09.2023, водночас 01.03.2024 індексація не проведена, оскільки, як зазначає пенсійний орган, показник середньої заробітної плати з якого обчислена пенсія складає 12236,71 грн, тобто є більшим ніж проіндексований станом на 2024 рік (7994,47 грн).
Застосовуючи наведені вище норми права, з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду, суд констатує, що ГУ ПФУ у Львівській області, не здійснивши перерахунок пенсії позивачу, на підставі ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.
Стосовно дати, з якої пенсія підлягає перерахунку шляхом її індексації, суд враховує таке.
Пенсія позивача, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2024 у справі 380/9258/24, яке набрало законної сили 16.09.2024, призначена з 27.09.2023 рішенням пенсійного органу від 09.10.2024 за №010130000861.
Тобто лише після ознайомлення з рішенням відповідача від 09.10.2024 за №010130000861 та отримання пенсійної виплати, позивач міг дізнатися про стан свого пенсійного забезпечення. 
Також, враховуючи підхід до правозастосування підтриманий Верховним Судом в постановах від 24.12.2019 у справі №209/2050/17 (2-а/209/61/17) та від 28.08.2020 у справі №423/2198/16-а, суд вважає, що право позивача на отримання належних йому пенсійних виплат в цьому випадку не може ставитися в залежність від встановлення всіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії і підлягає поновленню з моменту його виникнення.
Коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст. 1 Першого протоколу.
Отже, є підстави стверджувати про наявність «законних сподівань» у особи при призначенні пенсії, оскільки останні підпадають під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного «чіткого і недвозначного» закону, який гарантує право на «вчасне» призначення пенсій.
Оскільки позовну заяву ОСОБА_1 (через представника) подав 14.02.2025, відтак позивач не пропустив шестимісячний строк звернення до суду.
Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги адміністративного позову є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Львівській області зарахувати до страхового стажу період роботи по Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці ОСОБА_1 на ЧАЕС в полуторному розмірі та проведення індексації пенсійної виплати на підставі ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн.
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Водночас суд звертає увагу, що відшкодуванню підлягає уся сума сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позову, суд установив порушення прав позивача внаслідок протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень і спір по суті вирішено на його користь, тобто задоволена основна позовна вимога немайнового характеру.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.03.1993 до 18.07.2006 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці в полуторному розмірі та непроведення індексації пенсії на підставі частини другої статті 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.03.1993 до 18.07.2006 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в полуторному розмірі та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії з 27.09.2023.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2024 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796 та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2024.
5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ЄДРПОУ 13814885).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна