ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 	м. Львів	Справа № 926/3272/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – не з`явився
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м.Чернівці від 05.01.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/31/26 від 06.01.2026)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 (повне рішення складено та підписано 26.12.2025, суддя Проскурняк О.Г.)
у справі № 926/3272/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”
до відповідача Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці
про стягнення заборгованості в сумі 568 201,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Чернівецької області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі – ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", позивач) до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці ( далі – КЕВ м. Чернівці, відповідач) про стягнення 568 201,22 грн, з яких: 539 504,04 грн - основний борг, 18 742,22 грн - пеня, 1 862,40 грн - 3 % річних, 8 092,56 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №23-7070/24-БО-Т від 16.10.2024 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем у жовтні -грудні 2024 року природного газу.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 у справі №926/3272/25 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з КЕВ м. Чернівці на користь ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” заборгованість у сумі 568 201, 22 грн, з яких: 539 504,04 грн - основний борг 18 742,22 грн - пеня, 1 862,40 грн - 3 % річних, 8 092,56 грн - інфляційні втрати та судовий збір у сумі 6 818,42 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем у жовтні -грудні 2024 року природного газу та наявність у відповідача заборгованості в розмірі 539 504,04 грн .
З огляду на наведене та перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
КЕВ м. Чернівці подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 у справі №926/3272/25 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апелянта обґрунтовані неповним дослідженням судом першої інстанції обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, скаржник зазначає, що:
-підстави для нарахування позивачем пені, 3%річних та інфляційних втрат за невиконання відповідачем договірних зобов`язань відсутні у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022;
- передбачена договором відповідальність не може бути застосованадо відносин, які за цим договором вже припинені;
- позивачем не доведено вини КЕВ м. Чернівці у порушенні зобов`язання, оскільки останнє є державною неприбутковою установою, фінансується за кошти державного бюджету України, які виділяються Міністерством оборони України, та здійснює розрахунки в межах бюджетних асигнувань.
Позивач своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не скористався, письмового відзиву на апеляційну скаргу не подав.
В судовому засіданні 24.02.2026 представник позивача висловив свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 у цій справі залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026 справу №926/3272/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КЕВ м. Чернівці на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 у справі №926/3272/25 та призначено розгляд такої в судовому засіданні на 24.02.2026.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 та від 11.02.2026 задоволено заяви представників сторін про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 розгляд справи відкладено на 07.04.2026 з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Сторони участі уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення сторонам ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін. 
У судовому засіданні 07.04.2026 судом ухвалено постанову.

Обставини справи, встановлені судом.
16.10.2024 між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" ( далі - Постачальник) та КЕВ м. Чернівці (далі - Споживач) було укладено договір постачання природного газу №23-7070/24-БО-Т ( далі – Договір), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачу природний газ (надалі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а Споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. 
Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для означених потреб та для своїх власних потреб. За цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України. 
Згідно з п.2.1 Договору Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу з жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року (включно), в кількості 271,11400 тис.куб.метрів.
Загальний обсяг природного газу, замовлений Споживачем за цим Договором, складається з сум обсягів природного газу, замовлених Споживачем за всі розрахункові періоди протягом строку дії Договору (п. 2.1.1 Договору).
Відповідно до п.3.1 Договору право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі.
Згідно з п.3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Розділом 4 Договору сторони погодили порядок розрахунку ціни природного газу.
Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за природний газ за розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:
- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. 
Підпунктом 4 пункту 6.2. Договору встановлено, що Споживач зобов`язаний прийняти газ на умовах цього Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором. 
Пунктом 7.1. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України і цим Договором.
Згідно з п. 7.2. Договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Згідно з п.13.1 Договору такий діє в частині поставки газу до 31.12.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору.
На виконання умов Договору позивач у період з жовтня по грудень 2024 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 855 047,04 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.
Як вбачається з наданої АТ “Ощадбанк” інформації про надходження коштів на рахунки позивача ( лист від 08.04.2025 №77/4-09/41032/2025) відповідачем проведена часткова оплата поставленого природного газу на суму 4 315 543 грн.
З огляду на наведене ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до суду з позовом про стягнення з КЕВ м. Чернівці 568 201,22 грн, з яких: 539 504,04 грн - основний борг, 18 742,22 грн - пеня, 1 862,40 грн - 3 % річних, 8 092,56 грн - інфляційні втрати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо повної оплати у визначений п.5.1. Договору строк поставленого позивачем газу за період з жовтня по грудень 2024 року, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 539 504,04 грн, що відповідачем не заперечується та не спростовуються
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується прострочення відповідачем визначених п.5.1. Договору строків розрахунку за поставлений позивачем газ, нарахування останнім пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідає законодавчим вимогам та обставинам справи.
Враховуючи все викладене вище та перевіривши поданий позивачем розрахунок, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача 539 504,04 грн основного бору, 18 742,22 грн пені, 1 862,40 грн 3 % річних та 8 092,56 грн інфляційних втрат.
Доводи апелянта про відсутність підстав для застосування передбаченої Договором відповідальності у зв`язку з припиненням між сторонами договірних відносин судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки: пунктом 13.1 Договору визначено, що такий діє в частині поставки газу до 31.12.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання;  відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України зкінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Щодо посилання скаржника на визнання форс-мажорною обставиною військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою для введення в Україні воєнного стану, колегія суддів зазначає наступне.
Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнала форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними, як для суб`єктів господарювання так і для населення.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ІДК України).
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо). Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути прпчинно-наслідковий зв`язок. Тобто, неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання зa договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.
Таким чином, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для не виконання договірних зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок. Отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання договору та військовими діями.
Водночас, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту неможливості виконання своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем газу внаслідок введення воєнного стану та наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та невиконанням зобов`язань.
Окрім того, Договір укладено між сторонами спору 16.10.2024, тобто вже після введення в Україні воєнного стану та визнання Торгово-промисловою палатою України військової агресії російської федерації форс-мажорною обставиною.
Відповідно до п.п.10.1., 10.3. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим Договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення Договору, і Сторони не могли передбачити їх. Сторони зобов`язані негайно повідомити про виникнення форс-мажорних обставин та протягом 14 днів з дати їх виникнення подати підтвердні документи відповідно до законодавства.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем позивача про виникнення після укладення Договору форс-мажорних обставин, які перешкоджають йому виконати свої зобов`язання за Договором щодо оплати.
З огляду на викладене, зазначені вище покликання апелянта відхиляються колегією суддів як безпідставні.
Щодо покликання апелянта на його фінансування з державного бюджету та здійснення розрахунків в межах бюджетних асигнувань, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Згідно з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
За змістом ч.2 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентом боржника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
До того ж, в ст. 1 ЦК України визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету та відсутністю необхідних коштів, не виправдовують споживача та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України та в рішенні від 30.11.2004 у справі Бакалов проти України зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином, факт фінансування відповідача за рахунок коштів державного бюджету та відсутність/обмеженість бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати поставленого позивачем газу та від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.
Відтак, доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці від 05.01.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/31/26 від 06.01.2026) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.12.2025 у справі №926/3272/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
5. Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 14.04.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.