УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2455/25 Головуючий у 1-й інст. Пилипюк Л. М. 
Категорія 13 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів   Коломієць О.С., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2455/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність», Товариство з обмеженою відповідальністю «Моноліт Трейд+» про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Пилипюк Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням нової редакції позовної заяви просила витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6 підвальні (допоміжні) приміщення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 588,00 кв.м на користь співвласників багатоквартирного будинку в особі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність» (ЄДРПОУ 33385228).
В обґрунтування позову зазначала, що в Корольовському районному суді м. Житомира знаходиться на розгляді цивільна справа №296/9170/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном. Під час розгляду зазначеної справи ОСОБА_1 та в подальшому – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2021, укладеного між нею (як покупцем) та ТзОВ «Моноліт Трейд+» (як продавцем), набула права власності на підвальні (допоміжні) приміщення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 588,00 кв.м. Ціна договору - 288 431,00 грн. Вказує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі - співвласники допоміжних, підвальних приміщень тощо, в яких знаходяться мережі комунікацій, що забезпечують весь будинок водою, світлом, каналізацією, згоди на укладання договору купівлі-продажу підвальних приміщень цього багатоквартирного будинку загальною площею 588,00 кв.м не давали. До того ж, ці приміщення, враховуючи воєнний стан та російську агресію, можуть використовуватись співвласниками як бомбосховище. Зазначає, що заявникам стало відомо, що ТзОВ «Моноліт Трейд+» набуло права власності на ці нежитлові (підвальні, допоміжні) приміщення на підставі договору про поділ часток нерухомого майна від 24.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. При цьому, аналогічно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі – співвласники допоміжних, підвальних приміщень тощо, в яких знаходяться мережі комунікацій, що забезпечують весь будинок водою, світлом, каналізацією, згоди на поділ спільної власності на частки, а саме - підвальних приміщень цього багатоквартирного будинку загальною площею 588,00 кв.м не давали. Таким чином, підвальні (допоміжні) приміщення загальною площею 588,00 кв.м багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з володіння співвласників будинку не з їхньої волі. Вважає, що оскільки ОСОБА_6 незаконно заволоділа підвальними (допоміжними) приміщеннями багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 588,00 кв.м, які є невіддільними від цього будинку та належать його співвласникам, то наявні правові підстави для витребування цих приміщень з її чужого незаконного володіння на користь співвласників багатоквартирного будинку в особі ОСББ «Єдність». Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі. 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСББ «Єдність», ТзОВ «Моноліт Трейд+» про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що представництво інтересів позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у даній справі здійснюється нею, як адвокатом, яка є керуючою та єдиним адвокатом Адвокатського бюро «Оксани Томашевської». Як наслідок, вона, як адвокат має велику завантаженість й бере участь у великій кількості судових засідань, частина з яких за своїми датами і часом мають накладки одне на одного. Зазначає, що нею, як адвокатом декілька разів подавались клопотання про відкладення судових засідань у даній справі. При цьому, кожне з таких клопотань належним чином аргументувалось та мотивувалось, а також до них додавались відповідні підтверджуючі документи. Вказує, що заявлені ОСОБА_3 та нею клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 11 грудня 2025 року, судом першої інстанції по суті розглянуті і вирішені не були, оскільки висновок по суті заявлених клопотань в оскаржуваній ухвалі відсутній. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
09 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_6 – Мариніної М.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що з моменту відкриття провадження по даній цивільній справі від 11.03.2025 представником позивачів адвокатом Томашевською О.А. було подано шість клопотань про відкладення судових засідань з різних причин, зокрема: 29.05.2025, 12.06.2025, 28.08.2025, 29.09.2025, 29.10.2025, 11.12.2025. При цьому сторона, будучи адвокатом, добре ознайомлена зі своїми поцесуальними правами та обов`язками та відповідними процесуальними наслідками певних дій передбаченими нормами ЦПК України. Вважає, що посилання на надмірну зайнятість по справах є необґрунтованими, оскільки жодне з поданих клопотань про відкладення не містить графіку запланованих судових засідань адвоката, який мав би врахувати суд при плануванні кожної наступної дати судового засідання. На засіданнях в яких представник позивачів була присутня, дата з нею узгоджувалась. Крім того, позивачі не були позбавлені можливості залучити іншого адвоката для представництва своїх інтересів та участі в судових засіданнях. Зазначає, що дії щодо заявлення шести клопотань про відкладення судових засідань свідчать про певну систематичність та затягування стороною позивача розгляду даної справи. Звертає увагу на те, що позивачі перешкоджають у користуванні відповідачу своїм майном шляхом заміни замків та недопуску відповідача та її представника до своєї ж власності. При цьому у зв`язку з розглядом даної справи про відкладення якої стороною позивачів заявлялося шість разів, зупинена справа №296/917/24 яка перебуває у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи - ОСББ «Єдність» та «Моноліт трейд+». Також просить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 06 березня 2025 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням нової редакції позовної заяви просила витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6 підвальні (допоміжні) приміщення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 588,00 кв.м на користь співвласників багатоквартирного будинку в особі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність» (ЄДРПОУ 33385228).
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03 квітня 2025 року о 12 год 00 хв.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Клименко Е. №296/2455/25 від 03.04.2025 розгляд справи 03 квітня 2025 року не здійснювався, справу відкладено на 01 травня 2025 року о 14:00 год.
Відповідно до рекомендованих поштових відправлень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 повідомлені належним чином про розгляд справи, що призначений на 01 травня 2025 року о 14:00 год.
Поштові відправлення адресовані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернулися на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до протоколу судового засідання №4462692 від 01.05.2025 підготовче засідання відкладено на 29 травня 2025 року о 10 год 10 хв., про що представник позивачів ОСОБА_7 була повідомлена під розписку.
28 травня 2025 року представником позивачів ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання можливості підготувати і подати письмові заперечення (відповідь) на відзив на позовну заяву.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Клименко Е. №296/2455/25/2/296/1736/25 від 29.05.2025 розгляд справи 29 травня 2025 року не здійснювався, справу відкладено на 12 червня 2025 року о 12 год 20 хв.
11 червня 2025 року представником позивачів ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вона в період з 15 травня 2025 року по 25 травня 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні, а також у зв`язку з тим, що вона станом на 12 червня 2025 року госпіталізована до медичного закладу.
Відповідно до протоколу судового засідання №46844945 від 12 червня 2025 року підготовче засідання відкладено на 08 липня 2025 року о 12 год 20 хв.
Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 28 серпня 2025 року о 10 год 30 хв., про що представник позивачів ОСОБА_7 була повідомлена під розписку.
28 серпня 2025 року представником позивачів ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона терміново змушена відбути до ІНФОРМАЦІЯ_1 задля надання професійної правничої допомоги клієнту. 
Відповідно до протоколу судового засідання №5034344 від 28 серпня 2025 року розгляд справи відкладено на 29 вересня 2025 року о 14 год 10 хв.
29 вересня 2025 року представником позивачів ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона терміново 28.09.2025 відбула до м. Яворів Львівської області задля надання професійної правничої допомоги клієнту. 
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Клименко Е. №296/2455/25 від 29.09.2025 розгляд справи 29 вересня 2025 року не здійснювався у зв`язку з технічною несправністю підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, справу відкладено на 29 жовтня 2025 року о 14 год 10 хв. 
29 жовтня 2025 року представником позивачів ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона терміново госпіталізована до медичного закладу.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Клименко Е. №296/2455/25 від 29.10.2025 розгляд справи 29 жовтня 2025 року не здійснювався, розгляд справи відкладено на 11 грудня 2025 року о 14 год 10 хв.
09 грудня 2025 року представником позивачів ОСОБА_7 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона зайнята в судових засіданнях у інших справах.
10 грудня 2025 року ОСОБА_3 також подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він 11.12.2025 перебуватиме на добовому чергуванні за місцем свої роботи.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСББ «Єдність», ТзОВ «Моноліт Трейд+» про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача вчинено систематичні та цілеспрямовані дії з метою затягування розгляду справи. Позивачі та представник позивачів, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи двічі поспіль не з`явилися у судове засідання та не подали заяв про можливість розгляду справи за їхньої відсутності.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
У статті 129 Конституції України закріплено, що однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
Позивач має бути належно і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого (відразу після першого) судових засідань, в які він не з`явився.
Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Отже, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Тож, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати такий позов без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.
Відтак норми частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.
Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року по справі справа №227/2751/19 (провадження №61-16065св20) зазначено, що «процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №756/6049/19 (провадження №61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача».
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_7 були належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду справи, проте позивачі та їх представник в судові засідання (29 жовтня 2025 року та 11 грудня 2025 року) повторно (двічі поспіль) не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, тому є передбачені пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України підстави для залишення позову без розгляду. 
Судом першої інстанції надано належну оцінку поведінці позивачів та його представника, вжито усіх необхідних заходів для надання позивачам та їх представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.
При цьому, посилання в апеляційній скарзі на наявність клопотань до суду першої інстанції про відкладення розгляду справи не може бути прийняте до уваги, оскільки, як зазначено вище, процесуальний закон при застосуванні положень пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 43 ЦПК України передбачено обов`язок учасників справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частинами першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.
Учасники справи та їх представники, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтермінувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права чи інтересу, має бути активним учасником судового провадження безпосередньо чи опосередковано (через представника). Правила статті 223 ЦПК України спрямовані на те, щоб унеможливити свавільне обмеження права особи на судовий розгляд її справи. Зокрема вони встановлюють наслідки, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил судового провадження. Так, частина п`ята статті 223 ЦПК України дає суду можливість повернути позовну заяву без розгляду, тобто застосувати до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідну форму відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №9901/949/18, від 27 травня 2020 року у справі №9901/11/19, від 16 листопада 2023 року у справі №9901/221/21 та від 08 лютого 2024 року у справі №990/89/23).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21) зазначено, що: «саме позивач має бути у першу чергу зацікавлений у розгляді його позовних вимог у розумний строк. Встановивши, що позивач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, двічі поспіль не з`явилася в судове засідання (02 липня 2020 року, 29 жовтня 2020 року), не скористалася правом подати заяву про розгляд справи за її відсутності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статі 257 ЦПК України, для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. Доводи касаційної скарги про те, що залишаючи її позов без розгляду, суд порушив її право на судовий захист, є безпідставними, оскільки особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).
Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідно до частин першої та другої статті 223 ЦПК України суд повинен був розглянути та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, є безпідставними, оскільки наслідки повторної неявки позивача передбачено частиною п`ятою наведеної норми та пунктом третім частини першої статті 257 ЦПК України, заяву про розгляд справи за її відсутності ОСОБА_1 до суду не подала».
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено без додержання норм цивільного процесуального права.
Колегія суддів також звертає увагу, що право позивачів на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, заявники мають право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає. 
Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу заявлену у відзиві. 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Встановлено, що професійну правничу допомогу ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції надавала адвокат Мариніна М.О.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано: ордер на надання правничої допомоги серії АМ №1162555 від 09.01.2026, договір про надання правничої допомоги №61 від 28.10.2025, акт №2 приймання-передачі юридичних послуг від 09.01.2026, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 10 000 грн.
Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Наведене узгоджується з висновками викладеними в додатковій постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №910/5724/23. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17.
Також колегія суддів зауважує, що 10.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_7 надійшли додаткові пояснення, у яких остання заперечую проти заявленого у відзиві розміру витрат на правничу допомогу. Зазначає, що весь обсяг наданої представником відповідача в суді апеляційної інстанції правничої допомоги складається лише з відзиву на апеляційну скаргу обсягом неповних 6 сторінок, який дублює зміст оскаржуваної ухвали та не містить жодних ґрунтовних, доведених й доречних аргументів. До того ж, в доданому до відзиву на апеляційну скаргу акті приймання-передачі юридичних послуг №2 від 09 січня 2026 року адвокатом закладена до оплати участь у двох судових засіданнях вартістю по 2500,00 грн кожне, що взагалі є безпідставним та передчасним. Таким чином, розмір заявленої до відшкодування правничої допомоги жодним чином не обґрунтований, не доведений, порушує засади розумності та справедливості, у зв`язку із чим просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивачів, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
З огляду на викладене, враховуючи складність цієї справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивачів на користь відповідача 3 000 грн (по 600 грн з кожного) на відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 по 600 грн з кожного витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 13 лютого 2026 року.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Коломієць О. С.

Шевчук А. М.