Справа №214/213/26 Пров. №2/478/207/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року смт.Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого - судді        Томашевського О.О.,
за участі:
секретаря судового засідання      Шинкарюка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні суду с-ща Казанка, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  (далі по тексту - відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9262699 від 23.02.2023 року в розмірі 34 878,75 грн, судового збору в розмірі 2 422,40 грн та судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 23.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі по тексту - ТОВ «МІЛОАН») та відповідачкою було укладено кредитний договір № 9262699, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 15 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані їй шляхом безготівкового переказу на її картковий рахунок.
ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, натомість відповідачка зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 34 878,75 грн, в тому числі: 9 000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 25 365,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 513,75 грн - прострочена заборгованість за комісією.
28 серпня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» і позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, за умовами якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 9262699 від 23.02.2023 року.
Виходячи з цього, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість по кредиту на загальну суму 34 878,75 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Ухвалою суду від 13.02.2026 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою було витребувано від АТ «Універсал Банк» відомості щодо належності платіжного засобу відповідачці та факту отримання на рахунок відповідачки кредитних коштів.
18 березня 2026 року від представника позивача через електронну систему «Електронний суд» до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідачка, яка повідомлялася належним чином про розгляд справи за адресою її місця реєстрації, не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву, а також будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання до суду не подавала.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У відповідності до ч 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на те, що відповідачка повідомлялася належним чином про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суд не повідомила, враховуючи, що відповідачкою не подано відзиву на позовну заяву, а позивач не проти винесення судом заочного рішення, суд ухвалює заочне рішення у справі. 
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 23 лютого 2023 року відповідачка з використанням особистого електронного кабінету на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» miloan.ua подала анкету-заяву на кредит № 9262699 (а.с. 25) із зазначенням умов отримання необхідного розміру кредиту та його розміру.
Після надіслання вказаної анкети – заяви на кредит на адресу ТОВ «МІЛОАН», того ж 28 лютого 2023 року відповідачка отримала договір про споживчий кредит № 9262699 та додатки до нього (а.с. 10-23) та одноразовий ідентифікатор, який відповідачка використала для підтвердження підписання отриманого договору кредиту.
Відповідно до довідки ТОВ «МІЛОАН» від 10.09.2025 б/н при підписанні документів відповідачка використовувала одноразовий ідентифікатор U23607, отриманий 23.02.2023 року о 21:03:01 (а.с. 24).
За допомогою отриманого одноразового ідентифікатору, відповідачкою було підписано договір про споживчий кредит № 9262699 від 23.02.2023 року, тим самим погодивши його умови. 
Так, за змістом вказаного Договору, відповідачка погодила умови, за якими вона отримує від позивальника - ТОВ «МІЛОАН» грошові кошти, в розмірі 15 000,00 грн, строком на 105 днів з 23.02.2023 року, який складається із пільгового (15 днів) та поточного (90 днів) періодів, під обов`язок повернути суму кредиту та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за його використання в порядку, встановленому п. 1.4 Договору (п.п. 1.1-1.3 п.п. 1.3 п. 1 Договору).
З огляду на п.п. 1.3.1 та 1.3.2 п.п. 1.3 п. 1 Договору сторонами погоджено, що пільговий період повернення кредиту складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 10.03.2023 року. Поточний  період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 08.06.2023 року.
Відповідно до п. 1.4 Договору відповідачка має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом 10.03.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 08.06.2023 року (останній день строку кредитування).
При цьому, у п. 5 Договору сторони узгодили загальні витрати позичальника за пільговий період, які складають 2 437,50 грн в грошовому виразі та 3,801,00 відсотків річних у процентному значенні, а також загальні витрати за кредитом (за весь строк кредитування), які складають 42 937,50 грн в грошовому виразі та 995,00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 17 437,50 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту позичальника (за весь строк кредитування) складає 57 937,50 грн.
За змістом п.п. 1.5.1 – 1.5.3 п.п. 1.5 п. 1 Договору, комісія за надання кредиту складає 750,00 грн, яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 1 687,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду складають 40 500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
За умовами п. 2 Договору, кредитні кошти надаються відповідачці безготівково на рахунок карти № НОМЕР_1 . 
У відповідності до умов п.п. 2.3 п. 2 Договору сторони також визначили можливість пролонгації Договору, а саме, що відповідачка має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування, для чого необхідно сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі періоди пролонгації пільгового періоду Договору та строку кредитування, визначаються як відсоток від суми наданого кредиту (п.п. 2.3.1), а саме: продовження на три дні – 3,00% максимального розміру комісії; продовження на сім днів – 6,00% максимального розміру комісії; продовження на п`ятнадцять днів – 10,00% максимального розміру комісії.
Згідно з п.п. 2.3.2 п.п. 2.3 п. 2 Договору, сторони передбачили, що тривалість пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. 
За умовами п.п. 2.4.1 п.п. 2.4 п. 2 Договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно з п. 1.4 Договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п.3.2.5, 3.2.6 Договору. 
За умовами п.п. 3.2.5 та 3.2.6 п. 3 Договору визначено, що кредитодавець має право у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього Договору здійснювати врегулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку, а також відступати. Передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим Договором на користь третіх осіб без згоди позичальника. 
Додатком 1 до Договору сторони узгодили графік платежів (а.с. 21) на строк кредитування, який складає розмір погашення кредиту в сумі 57 937,50 грн; додаток 2 до Договору (а.с. 22-23) містить Паспорт споживчого кредиту № 9262699, зокрема умови кредитування, розмір кредиту, розміри процентних ставок та орієнтовної загальної вартості кредиту для відповідачки, порядок повернення та продовження строку кредитування. 
Зі змісту договору також вбачається, що відповідачка при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема, ідентифікаційний номер, паспортні дані, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачці для укладення такого договору на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та/або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений, отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачці.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Відповідно до платіжного доручення № 94287545 від 23.02.2023 року (а.с. 27) ТОВ «МІЛОАН» 23.02.2023 року на ім`я відповідачці (кредит рахунку НОМЕР_1 ) було перераховано грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн.
Згідно листа АТ «Універсал Банк» від 16.03.2026 року № БТ/Е-8031 підтверджується, що на картковий рахунок № НОМЕР_2 , яка належить відповідачці ОСОБА_1 у період з 23.02.2023 року по 28.02.2023 року було зараховано кошти в сумі 15 000,00 грн.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка на підставі договору споживчого кредиту отримала грошові кошти під гарантії їх повернення протягом строку кредитування зі сплатою процентів за користування кредитом та разовою комісією за надання кредиту. Договір було укладено між відповідачкою та ТОВ «МІЛОАН» в електронній формі на підставі поданої заявки відповідачкою на отримання кредиту, ознайомлення із умовами кредитування та подальшим прийняттям умов кредитного договору шляхом його підписання відповідачкою за допомогою електронного підпису. 
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про повне виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за кредитом у визначений Договором строк кредитування. 
В той же час, з відомостей про щоденні нарахування та погашення кредиту (а.с. 28-30) судом встановлено, що відповідачка чотири рази здійснила платежі в рахунок сплати комісії, тіла кредиту та процентів, в тому числі за пролонгацію договору (пільгового періоду), у зв`язку з чим сукупно продовжила пільговий період кредитного договору на 60 днів та відповідно строк дії договору було збільшено на цей самий строк (до 07.08.2023 року). За таких обставин, строк нарахування відсотків за користування кредитом було збільшено до 07.08.2023 року. 
Оцінюючи наведені вище відомості, судом встановлено, що за період з 24.02.2023 року по 07.08.2023 року відповідачці було нараховано проценти за користування кредитом в загальному розмірі 31 128,75 грн. У цей же період, відповідачкою було сплачено чотири платежі в рахунок погашення тіла кредиту у загальному розмірі 6 000,00 грн, чотири платежі в рахунок погашення процентів у загальному розмірі 5 763,75 грн та два платежі в рахунок сплати комісії у загальному розмірі 236,25 грн.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 9262699 від 23.02.2023 року, станом на 11.12.2025 року включно заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 34 878,75 грн, в тому числі: 9 000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 25 365,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків; 513,75 грн - прострочена заборгованість за комісією.
В свою чергу, 28 серпня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» і позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ (а.с. 32-40) та додаткову угоду від 21.01.2025 року (а.с. 47-48), за умовами якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників ТОВ «МІЛОАН».
Як вбачається з акту приймання – передачі Реєстру Боржників від 28.08.2024 року (а.с.49), а також з Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 103-МЛ від 10.09.2025 року (а.с. 54), позивач отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором від 23.02.2023 року № 9262699 на загальну суму 34 878,75 грн. 
Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне. 
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі досліджених доказів та оцінки встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, перерахування коштів відповідачці, неналежного виконання нею умов договору та обставини переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора.
З наданих суду розрахунків заборгованості відповідачки вбачається, що відповідачкою в рахунок погашення тіла кредиту було сплачено 6 000,00 грн, у зв`язку із чим залишок непогашеної заборгованості за кредитом складає 9 000,00 грн. Також, протягом строку кредитування відповідачці були нараховані відсотки в розмірі 31 128,75 грн, з яких 5 763,75 грн відповідачкою були погашені, а також комісію у розмірі 750,00 грн за надання кредиту, з яких відповідачка сплатила 236,25 грн. 
За встановлених обставин, суд вважає доведеним розмір заборгованості відповідачки в розмірі 34 878,75 грн, у тому числі: 9 000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 25 365,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків та простроченої заборгованості за комісією в розмірі 513,75 грн, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачці підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.
Представником позивача було укладено договір №0107 від 01.07.2025 року про надання правничої допомоги з адвокатським об`єднанням «Апологет», погоджено детальний опис наданих послуг та підписано Акт наданих послуг від 11.12.2025 року № Д/11734 на загальну вартість наданих послуг в розмірі 8 000,00 грн.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а розподіл судових витрат проводиться пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Таким чином, суд вважає, що розмір адвокатських витрат в сумі 8 000,00 грн є співмірним зі складністю справи та підтверджено належними та допустимими доказами.
З огляду на наведене, з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. 
Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 137,141,247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79018, Львівська область м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за договором про споживчий кредит від 23.02.2023 року № 9262699 у розмірі 34 878,75 грн, у тому числі: 9 000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 25 365,00 грн - прострочена заборгованість за сумою відсотків та простроченої заборгованості за комісією в розмірі 513,75 грн.
Стягнути ізОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79018, Львівська область м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ЄДРПОУ 35234236) судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Стягнути із ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79018, Львівська область м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ЄДРПОУ 35234236) понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 30.03.2026 року.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області   О.О. Томашевський