Номер провадження: 22-ц/813/1711/26 
Справа № 1516/5513/2012
Головуючий у першій інстанції Ващук О.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Подільського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про перегляд заочного рішення.
14 жовтня 2025 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Танасогло О.М., через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення, посилаючись на те, що повідомлення про дату та час розгляду справи судом не здійснено належним чином, рішення суду постановлено у її відсутності, оскаржуване рішення не отримувала. 
Зі змісту заяви вбачається, що про зазначене рішення стало відомо з постанови державного виконавця від 19 вересня 2025 року про відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 за наслідками розгляду справи №1516/5513/2012.
Вказані причини пропуску строку звернення до суду просить визнати поважними та поновити їй строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2013 року у цивільній справі № 516/5513/2012, 2/505/140/2013 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду за встановленою підсудністю, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, звертаючись з клопотанням про поновлення строку ОСОБА_1 вказала, що заочне рішення не отримувала, оскільки згідно копії паспорта її адреса місця реєстрації з 2008 року є: АДРЕСА_1 . Натомість згідно з матеріалів справи судові повістки та заочне рішення направлялись судом за іншою адресою а саме: АДРЕСА_2 , за якою відповідачка не зареєстрована та не проживала.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи таку заяву без розгляду, послався на те, що копія заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2013 року була направлена відповідачці ОСОБА_1 01 квітня 2013 року за вих. №2-5513/12 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду, копію зазначеного заочного рішення суду було вручено відповідачці ОСОБА_1 25.04.2013 року, що підтверджується відповідною відміткою про вручення судового рішення.
Вищезазначені письмові докази повністю спростовують твердження відповідачки ОСОБА_1 , що про рішення суду вона не знала.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала копію заочного рішення суду 25.04.2013 року, однак із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернулася до суду лише 14 жовтня 2025 року, тобто поза межами строку, визначеного ст.284 ЦПК України.

Однак з такими висновками першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.
Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк – це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.
Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.
У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).
Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження як підстави для його поновлення апеляційний суд послідовно враховує критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).
Усталеним у практиці ЄСПЛ є підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.
З огляду на сформовані критерії колегія суддів зазначає, що за обставинами цієї справи при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідачки під час розгляду справи в суді, а також її дії після отримання інформації про постановлене рішення.
З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2012 року надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє представник Штерхунова Ю.С., до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 644597,32 грн.
Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №11354788000 від 02 червня 2008 року в розмірі 644597,32 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3219 грн. судового збору (справа №1516/5513/2012, провадження 2/505/140/2013).
Апеляційним судом встановлено, що судова кореспонденція, у тому числі заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2013 року, ОСОБА_1 направлялась за адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2 .
Однак апеляційний суд зазначає, що згідно з інформації з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь №2539328 від 31.03.2026) відповідачка ОСОБА_1 була зареєстрована з 08 грудня 2008 року по 10 червня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, на момент винесення заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2013 року, так і на момент подання позовної заяви, ОСОБА_1 не була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .
Отже, колегія суддів доходить висновку, що твердження суду першої інстанції про те, що «копію зазначеного заочного рішення суду було вручено відповідачці ОСОБА_1 25.04.2013 року, що підтверджується відповідною відміткою про вручення судового рішення» є помилковими, оскільки адресою реєстрації на той час була « АДРЕСА_1 », а не « АДРЕСА_2 ».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції здійснив формальний підхід до розгляду заяви про перегляд заочного рішення та поновлення процесуальних строків на подання цієї заяви, що є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення даного питання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, а тому ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повний текст судового рішення.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 13 квітня по 17 квітня 2026 року, суддя Комлева О.С. перебувала у відпустці з 13 квітня по 17 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повний текст судового рішення виготовлено 20 квітня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Подільського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2025 року скасувати.
Справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева