ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/1051/26 Головуюча у першій інстанції Кушнір Г.В.
Провадження № 33/819/61/26 Доповідач в апеляційної інстанції Батрак В.В.
Категорія: ч.1 ст.172-6 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд під головуванням судді Батрака В.В., за участю секретаря Вершини І.О., прокурора Гальченка В.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Беспалова О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою останнього на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2026 року, якою

ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, на момент вчинення правопорушення займав посаду контролера першої категорії Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області, місце роботи на теперішній час - інспектор чергової частини (на правах відділу) управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Херсонській області, паспорт громадянина України: НОМЕР_1 , виданий 26.03.2002 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір на в розмірі 665 грн. 60 коп. 
ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за наступних обставин.
Так,  ОСОБА_1 , будучи інспектором чергової частини (на правах відділу) управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Херсонській області (поліцейський) та, будучи суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до ст. 1 та п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» порушив вимоги ч. 1 ст. 45 та п.27 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» 22.07.2025 року вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме щорічну за 2022 рік (при звільненні), яку мав подати до 31.01.2024 року. (Протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 5 від 28.01.2026 року).
Вищевказані дії ОСОБА_1 , суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Він же, 07.01.2026 року, вчинив адміністративне правопорушення, пов’язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме щорічну за 2022 рік (після звільнення) яку мав подати до 31.01.2024 року. (Протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 6 від 28.01.2026 року).
Вищевказані дії ОСОБА_1 , суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Справи про вищевказані адміністративні правопорушення оскаржуваної постановою суду першої інстанції були об`єднані в одне провадження.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник подав на неї апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за малозначимістю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.
Апеляційна скарга мотивована доводами про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови.
Зокрема, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний був подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування при звільненні до 23:59 31.01.2024 року, включно.
ОСОБА_1 були подані щорічні декларації при звільненні та після звільнення. Однак, оскільки він не знав про кінцевий термін подачі зазначених декларацій, тому подав їх, як отримав лист на електронну пошту з повідомленням про необхідність подання декларацій протягом 10 днів з дня отримання листа. В період з 27.05.2022 року по 12.07.2022 року ОСОБА_1 перебував у полоні. На переконання апелянта, зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_1 намірів приховати будь-яку інформацію. Дії ОСОБА_1 за своїм характером та наслідками є малозначними, не становлять суспільної небезпеки та не завдали шкоди інтересам громадян чи держави.
Крім того, ОСОБА_1 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується по службі.
В запереченнях на апеляційну скаргу заступник керівника Херсонської обласної прокуратури Нікітін В.С. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді зазначеної справи у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Як вбачається з апеляційної скарги в ній відсутня незгода про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення яких йому інкримінується та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчиненням ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі с. 22 КУпАП, за малозначимістю цих правопорушень, обмежившись усним зауваженням, апеляційний суд зазначає про наступне.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ст.22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам. Установлення в законі такого заходу впливу, як усне зауваження, дає змогу говорити про невідворотність реагування на кожне правопорушення, зокрема й малозначне.
На переконання апеляційного суду, застосування положень ст. 22 КУпАП при вчиненні адміністративних правопорушень щодо порушення вимого фінансового контролю нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення та мету адміністративного стягнення визначені в статтях 1 та 23 вказаного кодексу. Важливість протидії корупційним проявам і створення атмосфери суспільного неприйняття корупційних вчинків є нагальною проблемою сьогодення і принциповість під час призначення за вказаною категорією порушень є запобігання вчинення більш тяжких злочинів у цій сфері.
Вчинення посадовими особами адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, свідчить про ігнорування антикорупційної політики держави, підриває авторитет країни, завдає шкоди демократичним засадам управління суспільством, функціонування державного апарату, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує визначений Законом України «Про запобігання корупції» механізм протистояння корупції».
Крім того, посилання на позитивні дані, які характеризують особу, не можуть самостійно слугувати достатніми підставами для прийняття рішення про можливість застосування вимог ст. 22 КупАП. Разом з тим, апелянт хоча і посилається про наявність позитивних даних про особу ОСОБА_1 , однак, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження цього. Не додано їх і до апеляційної скарги. 
На переконання апеляційного суду вид та міра стягнення застосована до ОСОБА_1 відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Оскільки доходи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Беспалова Олексія Сергійовича, в інтересах особи яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДЯ ХЕРСОНСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В.БАТРАК