ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/5516/25 
Номер провадження 22-ц/816/1750/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Петен Я. Л. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Черних О. М. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М. 

у присутності:
позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Собини Павла Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем,
на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Плотникової Н.Б. у м. Охтирка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування – виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Собину П.М., звернулася до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувала тим, щоїї батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 листопада 2022 року шлюб між її батьками розірвано. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2023 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_3 . Вона зареєстрована та проживає разом зі своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач виїхала за межі України.  ОСОБА_2 свідомо відмовилася від виконання обов`язків матері по відношенню до неповнолітньої позивачки, надала перевагу особистим інтересам, дбає про власний добробут. Відповідач більше аніж 3 роки не цікавиться справами дочки (позивача), не бере участі ні в її вихованні, ні в матеріальному утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не проявляє заінтересованості до її долі. Відповідач не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. 
Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про фактичну відмову від неї як дочки, оскільки відповідач свідомо самоусунулась від її виховання та догляду. Батько ОСОБА_3 матеріально забезпечує дитину без будь-якої участі відповідача, виховує та дбає про майбутнє дочки. Такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, відповідатиме її інтересам як дитини, яка зазнала негативний вплив на психіку з моменту зміни матір`ю свого ставлення щодо своїх обов`язків.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно себе, тобто неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2026 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та судом не встановлено наявності вини матері в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, а тому відсутні правові підстави для застосування такого крайнього та виняткового заходу, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Собину П.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не надав оцінку всім встановленим обставинам в їх сукупності, а лише констатував факт наявності кожного окремого факту. Судом першої інстанції під час розгляду справи було здійснено допит свідка ОСОБА_4 - батька відповідача, який повідомив більш детальну інформацію щодо участі відповідача у вихованні неповнолітньої позивачки, його онуки, а саме, що відповідач виїхала з України 6-7 років тому та приїздила в гості у 2019 році. З 2018 року онука залишилася на утриманні батька - ОСОБА_3 . Крім того, органом опіки та піклування було здійснено комісійне обстеження квартири за місцем реєстрації відповідача та було проведено детальне опитування матері та батька відповідача, за результатами чого було складено висновок органу опіки та піклування.
Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному заочному рішенні зазначив про відсутність характеризуючи даних відповідача. Між тим, надаючи оцінку встановленим судом обставинам в їх сукупності, можливо стверджувати, що відповідач в 2018 році виїхала до росії та покинула дев`ятирічну дочку з батьком дитини – ОСОБА_5 . Крім того, відповідач приїздила до своїх батьків в кінці 2019 року, де гостювала три місяці. Виїхала з України 11 лютого2020 року. Отже, ще в 2019 році відповідач не проявляла необхідної материнської уваги відносно своєї дочки. Перебуваючи протягом трьох місяців в м. Охтирка, відповідач не з`явилася в школі, де навчалася її дочка, не цікавилася успіхами в навчанні, протягом трьох місяців не звернулася до будь-якого лікаря з приводу огляду дитини, тим більше, що позивач хворіла часто в зимові періоди.
Вказує, що обставини цієї справи не є аналогічними обставинам справи, що було предметом розгляду Європейського суду з прав людини «Мамчур проти України» та «Савіни проти України», а тому до відносин позивача та відповідача не можливо застосувати вказану практику Європейського суду з прав людини.
Зауважує, що між сторонами відсутні будь-які сімейні стосунки, тому посилання суду першої інстанції на необхідність збереження сімейних стосунків є абсурдним. Позивач, будучи неповнолітньою, в судовому засіданні пояснила, що виросла без матері, весь період дорослішання її утримував та виховував лише батько, її спроби поспілкуватися з матір`ю в телефонному режимі були категорично відкинуті відповідачем, тому позивач, як дочка, не бажає бути зобов`язаною утримувати відповідача в майбутньому. 
У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Собина П.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, представник у судове засідання не прибув, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Направив лист, в якому просив здійснювати розгляд за його відсутності. Зазначив, що позиція органу опіки та піклування щодо вирішення цього спору була викладена у висновку органу опіки та піклування, який надано до суду першої інстанції, та залишається незмінною. 

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8, на звороті).
Згідно з посвідкою на проживання іноземного громадянина від 24 листопада 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має право на постійне проживання в російській федерації (а.с. 10, 11, на звороті).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 листопада 2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 12).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2023 року у справі № 583/515/23 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком – ОСОБА_3 (а.с. 13-15).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі № 583/826/24 від 16 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 . Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також суд взяв до уваги, що вона не вчиняла щодо дитини жорстокого поводження, не має інших аморальних характеристик, та дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав, оскільки інтересам дитини не слугує розірвання її зв`язку із матір`ю. Зі змісту постанови апеляційного суду слідує, що ОСОБА_3 (батько позивача) підтверджував, що ОСОБА_2 (мати позивача) пропонувала йому забрати дитину до російської федерації, де вона проживає, але він не погодився (а.с. 80-87).
Відповідно до довідки ліцею № 5 імені Р.К. Рапія Охтирської міської ради № 255 від 28 жовтня 2025 року: ОСОБА_1 навчається в 10-В класі; батько - ОСОБА_3 забезпечує свою дочку ОСОБА_1 необхідними шкільним приладдям, одягом та взуттям відповідно до сезонів та погодних умов у повному обсязі; мати – ОСОБА_2 , яка тривалий час проживає за межами України, не бере часті у вихованні своєї дитини, батьківські збори не відвідує, з класним керівником з приводу навчання й виховання доньки не спілкується, ні в якій формі контакт не підтримує (а.с. 9).
Відповідно до інформації КНП ОМР «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 01-20/01/737 від 30 жовтня 2025 року дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має декларацію з лікарем закладу, в період з 01 січня 2020 року по теперішній час на прийом з метою лікування та проведення профілактичних заходів зверталася виключно в присутності батька ОСОБА_3 , з матір`ю дитина на прийом не з`являлася (а.с. 9, на звороті). 
Відповідно до довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради № 1-295 від 15 листопада 2025 року ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_1 (а.с. 10).
Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України від 22 грудня 2025 року ОСОБА_2 перетнула державний кордон України на виїзд 11 лютого 2020 року (а.с. 55). 
Згідно з висновком органу опіки та піклування – виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області № 14 від 21 січня 2026 року орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав невиконання нею батьківських обов`язків (а.с. 68-70).
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 , який є колишнім чоловіком відповідача та батьком неповнолітньої ОСОБА_1 пояснив, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні і забезпеченні. Відповідачка виїхала з України у 2018 році, а останній раз приїздила і спілкувалася з дочкою в січні 2020 року. Після січня 2020 року відповідач в Україну більше не приїжджала. Спочатку відповідач телефонувала доньці та спілкувалась з нею по телефону, востаннє це було у 2021 році. Потім відповідач припинила спілкування з дочкою, дочка говорила йому, що відповідачка перестала їй телефонувати, не бажає спілкуватися з нею. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, тому підтримує позовні вимоги дочки.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 , батько відповідача, пояснив, що його дочка - ОСОБА_2 близько 6-7 років тому виїхала до російської федерації на заробітки, а дитину – ОСОБА_1 залишила з батьком - ОСОБА_3 . Останній раз ОСОБА_2 приїжджала в Україну у 2019 році, вона рідко телефонує, через війну з нею немає зв`язку. Утриманням неповнолітньої ОСОБА_1 займається її батько. З дитиною ОСОБА_2 не спілкується, матеріальної допомоги не надає. Онука ОСОБА_1 ходить до них, вони з дружиною їй допомагають.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. 
При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, громадянського суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Суд зазначив, що досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку (позбавлення батьківських прав батька дитини), не заслухавши заявника (батька) особисто або, принаймні, з огляду на обставини справи не отримавши інформації від заявника (батька) особисто щодо його бачення подій і відносин із сином. Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що заявник не був залучений у провадження, в результаті яких приймались рішення, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів, а державні органи вийшли за межі своєї свободи розсуду і не забезпечили справедливу рівновагу між інтересами заявника та інших осіб. 
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Нормами статті 19 СК України, зокрема встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних та достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки.
Самі по собі встановлені фактичні обставини, що вихованням і розвитком дитини займається батько, а матір проживає за кордоном, не бажає брати участі у вихованні та утриманні своєї дочки, не цікавиться в повній мірі її життям і здоров`ям та не забезпечує матеріально, не можуть бути підставою для позбавлення її батьківських прав.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує перебування відповідача на території російської федерації, з якою Україна розірвала дипломатичні відносини. Відповідач ОСОБА_2 повідомлялась про розгляд справи, щодо позбавлення її батьківських прав відносно дочки, шляхом направлення повідомлень за адресою реєстрації її місця проживання. Всі конверти повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній». Тобто відповідач ОСОБА_2 фактично позбавлена можливості висловити у суді своє ставлення та бачення відносин з донькою. 
Матеріали справи не містять доказів, які вказують на наявність виняткового випадку для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, яке є крайнім заходом, а також достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Апеляційний суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дочку, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідатиме інтересам дитини.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач перебуває за кордоном, не бачиться з дочкою, не з`являється у навчальному закладі, де навчається дитина, не приділяє уваги вихованню доньки, не цікавиться її здоров`ям, оскільки не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення її від виконання батьківських обов`язків, які б були підставою для позбавлення останньої батьківських прав. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в інших справах задовольняв позовні вимоги і позбавляв батьківських прав батьків. Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, здійснює переглядсаме цієї справи та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій справі і позбавлений можливості надавати оцінку висновкам суду першої інстанції в інших справах, які не переглядаються.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області від 21 січня 2026 року № 14 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки у висновку містяться лише посилання на ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, без зазначення конкретних даних, які б об`єктивно характеризували відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Висновок не містить переконливих аргументів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, якими керувався орган опіки та піклування під час прийняття рішення. Крім того, у висновку не зазначено виключних обставин, які б давали підстави для висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з її боку загрози для життя, здоров`я та психічного розвитку доньки.
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
Апеляційний суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є винятковим та крайнім заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, чого в ході судового розгляду не підтверджено.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем, залишити без задоволення.
Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий -  	Я. Л. Петен	

Судді: В. І. Криворотенко 

О. М. Черних