Справа № 442/8667/25
Провадження № 1-кп/442/115/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області 
в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023072210000404 від 07.11.2023 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кантакузівка Драбівського району Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо – спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, начальника КПП 1 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні старший сержант, раніше не судимого згідно ст. 89 КК України, 
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, 
з участю прокурора – ОСОБА_4 
обвинуваченого – ОСОБА_3 
та його захисника – адвоката ОСОБА_5 , - 
в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що старший солдат ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника контрольно-пропускного пункту 1 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, в умовах воєнного стану, 22.10.2023 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості для цього до 05.11.2025.
05.11.2025 солдат ОСОБА_3 прибув до Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області (м. Дрогобич, вул. 22 січня, 30) після чого був затриманий працівниками поліції та таким чином було припинено вчинення солдатом ОСОБА_3 триваючого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.
Таким чином, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що з березня 2022 року був призваний по мобілізації на військову службу у в/ч НОМЕР_1 . В жовтні 2023 року вибув у чергову відпустку на 10 днів і приїхав по місцю проживання матері в смт. Підбуж Дрогобицького району. Оскільки мати хворіла, потребувала стороннього догляду, то змушений був залищитись з нею. Командування частини про це не повідомив, хоча знав про наслідки нез`явлення на військову службу. Два роки доглядав за матір`ю, допомагав їй по господарству. За чей час у нього погіршився стан здоров`я, однак за медичною допомогою не звертався. У вчиненому щиросердечно розкаюється, просить суворо його не карати. 
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальних правопорушень, доведена зібраними та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
- показаннями свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . До жовтня 2023 разом з ним проходив службу ОСОБА_3 . Останній у жовтні 2023 року відбув у відпустку і не повернувся з неї. Причин неповернення йому невідомо. ОСОБА_3 рахується у в/ч НОМЕР_1 як особа, яка самовільно залишила частину;
- показаннями свідка ОСОБА_7 , - матері обвинуваченого, яка суду пояснила, що в жовтні 2023 року її син ОСОБА_3 прибув у відпустку з військової служби. Оскільки вона тяжко хворіла (цукровий діабет) та потребувала допомоги по господарству, тому її син залишився та здійснював за нею догляд. Інших осіб (родичів), які б могли доглядати за нею, у неї немає.
Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину доводиться письмовими доказами, дослідженими судом:
- висновокм службового розслідування за фактом нез`явлення вчасно на службу із чергової відпустки без поважних причин начальника КПП 1 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону старшого сержанта ОСОБА_3 , який містить:
- Витяг з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) №16 від 12.03.2022 згідно якого сержанта ОСОБА_3 зараховано в списки особового складу військової частни та на всі види забезпечення;
- донесення із військової частни 3115 Західного ОТО НГ України від 26.10.2023 №50/115/23-280 оперативного чергового в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_8 , 
- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 №750 від 23.10.2023 про організацію рошуку та затримання військовослужбовця, який своєчасно не прибув на службу, 
- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 №747 від 23.10.2023 про призначеня службового розслідування; 
- витяг з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) №292 від 09.10.2023, згідно якого старший сержант ОСОБА_3 вибув у щорічну основну відпустку за 2023 рік на 10 календаних днів ( 2 дні на дорогу) з 11 по 20 жовтня 2023 року з виїздом ло с.Підбуж Львівської області;
- Повідомлення Т.о.в. командира підполковника ОСОБА_9 начальникові ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 про про те, що старший сержант ОСОБА_3 не прибув з відпустки без поважних причин в пункт постійної дислокації підрозділу;
- Повідомлення Т.о.в. командира підполковника ОСОБА_9 начальникові Головного управління Національної поліції у Закарпатській області генералу поліції третього рангу ОСОБА_11 про про те, що старший сержант ОСОБА_3 не прибув з відпустки без поважних причин в пункт постійної дислокації підрозділу;
- Повідомлення Т.о.в. командира підполковника ОСОБА_9 начальникові ІНФОРМАЦІЯ_4 полковнику ОСОБА_12 про те, що старший сержант ОСОБА_3 не прибув з відпустки без поважних причин в пункт постійної дислокації підрозділу;
- Лист-повідомленя Т.о.в. командира підполковника ОСОБА_9 керівнику Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_13 про наявність в діях старшого сержанта ОСОБА_3 , який не прибув з відпустки без поважних причин в пункт постійної дислокації підрозділ, ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 ККУкраїни;
Таким чином, детальний аналіз наявних у справі доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що вина ОСОБА_3 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.
Отже, сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. 
Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце. 
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів. 
В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування. 
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, позитивну характеристику по місцю проживання, те, що ОСОБА_3 раніше не судимий відповідно до ст.89 КК України, а тому на підставі встановлених судом конкретних обставин події, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.
Речові докази та судові витрати - відсутні.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити до вступу вироку в законну силу. 
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у виді тримання під вартою – залишити до вступу вироку в законну силу. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу затримання, тобто, з 05.11.2025.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1