Справа № 610/4007/25
провадження № 2/610/504/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:
головуючого – судді Тімонової В.М.,
за участю секретарів судового засідання Кучеренко Ю.М., Черепахи А.А.,
позивачки – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – Тронько Т.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Балаклія Харківської області цивільну справу № 610/4007/25 (пр. № 2/610/504/2026) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:
15.10.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що з 17.09.2016 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 до 05.09.2018. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . З моменту розлучення по теперішній час відповідач бачив дитину лише декілька разів, аліменти практично не сплачував, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей та інше. Син не отримує жодного подарунку від відповідача на день народження, жодної іграшки на свята. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям, не відвідує його, не відвідує заклади навчання.
У зв`язку з цим вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 19.11.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання.
24.12.2025 представником третьої особи – органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області подано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48-49). 
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 29.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивачка позов підтримала з наведених у ньому підстав та наполягала на його задоволенні. Вказала, що відповідач не приймає участі в житті дитини тривалий час, аліменти не сплачує, ніколи не забороняла дитині спілкуватися із батьком. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, заяв або клопотань від нього не надходило.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області в судовому засіданні підтримала позовну заяву та вказала про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши позивачку, представника третьої особи, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
З довідки директора Балаклійського ліцею № 3 Балаклійської міської ради Харківської області № 02-28/301 від 18.09.2025 убачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 3-Б класі вказаного закладу. Батько навчанням сина не цікавиться, на контакт з адміністрацією закладу освіти та класним керівником не виходить, батьківські збори не відвідує (а.с. 15).
Як убачається з характеристики, наданої директором Балаклійського ліцею № 3 Балаклійської міської ради Харківської області № 02-28/302 від 18.09.2025, на дитину ОСОБА_3 , останній на уроках активний, але не завжди уважний, намагається висловлювати свою думку повними реченнями, рівень навчальних досягнень середній, хлопчик забезпечений усім необхідним шкільним приладдям. Мати створює комфортні умови для розвитку і навчання сина, постійно піклується про нього, дитина чиста, охайна, Мати завжди присутня на батьківських зборах, часто контактує з класним керівником у телефонному режимі. Батько за час навчання дитини у ліцеї жодного разу не поцікавився успіхами сина, не був присутнім на батьківських зборах, ніколи не спілкувався з класним керівником (а.с. 16).
З характеристики старости Вишнівського старостинського округу від 17.09.2025 № 20-11/56 убачається, що позивачка ОСОБА_1 самостійно виховує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).
В провадженні Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУ МЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 610/2226/18 виданого 17.08.2018 Балаклійським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного державним виконавцем Кишинським О.О., убачається, що станом на 01.09.2025 борг складав 265453,54 грн (а.с. 19-22).
З висновку органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області від 03.11.2025 № 04-10/2854 убачається доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48-49).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачки, пояснила, що відповідачеві ніхто не забороняє спілкуватися із дитино, але він не хоче. Його родичі теж не виявляють такого бажання. В будинку є фото, на яких є батько дитини, але ОСОБА_4 не запитує про нього. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , яка є старостою Вишнівського старостинського округу, пояснила, що працює з 2023 року старостою. Коли в селі проводяться заходи для дітей, то позивачка приводить сина на ці заходи, або бабуся. ОСОБА_4 бачить з родиною позивачки. Оскільки ОСОБА_8 працює в м. Балаклії, то дитина часто знаходиться у бабусі в селі.
Малолітній Кирил в судовому засіданні повідомив, що він проживає разом із мамою, коли приїжджає у с. Вишневе, то залишається із бабусею. Батько живе у Бригадирівці, мама з ним не живе. Одного разу він приїздив до мами миритися, але вона не схотіла. Бачив його, коли була окупація. За батьком не сумує. Номера телефона батька у нього немає. Спілкуватись та жити з ним разом не має бажання. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніяких дій, які б свідчили про його реальне бажання змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не вчинив. 
Все це свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитині.
Крім того, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідає інтересам дитини, так як він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тривалий час не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванню, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, своєю негативною поведінкою показує поганий приклад і створює небезпеку для її життя та здоров`я.
Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у Постанові від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 (пр. № 61-14351св21).
Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням думки дитини, яка не має бажання спілкуватися з батьком, він його не знає, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 .
Третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області, місце знаходження: 64270, сел Савинці Ізюмського району Харківської області, вул. Леоніда Талалая, 1/5.
Повний текст рішення складено 27 березня 2026 року.

Суддя В. М. Тімонова