Справа № 191/5103/24 
Провадження № 2/191/444/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року       м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря – Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
31.10.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200493225, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 12629,44 грн, зі встановленим строком користування з 01.04.2016 по 01.04.2019 рік, а відповідач зобов`язалась повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі Договору про відступлення прав вимог № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», у тому числі і за Кредитним договором ОСОБА_1 ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором, належним чином та надало можливість позичальнику розпоряджатися кредитними коштами.
Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк, в зв`язку із чим має заборгованість в сумі 45613,04 грн., з яких: 29884,40 грн – заборгованість за тілом кредиту; 2692,52 грн. - сума збитків з урахуванням 3% річних; 13036,12 грн. – сума інфляційних збитків, втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
В зв`язку із зазначеним, позивач просить суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість у сумі 45613,04 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
Представник відповідача ОСОБА_3 до початку проведення судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі, та участі ОСОБА_1 . Просив відмовити у позові, у зв`язку із повною сплатою отриманого відповідачем кредиту. 
02 лютого 2026 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу про скасування заочного рішення у цій справі від 15 вересня 2025 року. Розгляд справи №191/5103/24 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, зазначає наступне.
01.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200493225, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 12629,44 грн, зі встановленим строком користування з 01.04.2016 року по 01.04.2019 року, розмір процентної ставки 0.0001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 0% до 0 місяці строку дії Кредитного договору включно, 3,99% з 1 місяця строку дії Кредитного договору та до його закінчення. Комісія за видачу кредиту: 1,5%. Сукупна вартість кредиту: 213,1% річних. Також у заяві визначений щомісячний платіж за користування кредитом в сумі 870,00 грн, останній платіж 860,20 грн. Дата платежу 01 число кожного місяця з травня 2016 року до квітня 2019 року.
На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , позивачем надано: заяву №200493225 від 01.04.2016, анкету №2611771 від 01.04.2016; довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 01.04.2016 року.
20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного договору.
Відповідно до додатку №1 (Реєстр прав вимоги) до Договору факторингу №7_БМ про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, від ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №200493225 від 01 квітня 2016 року. 
Отже, позивач набув право вимоги за кредитним договором №200493225 від 01 квітня 2016 року, за яким боржником є відповідач, що підтверджується договором №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, платіжним дорученням №25 від 09.07.2020 року, витягом з додатку 31 до договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно вимог ст. 525,526,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частинами 1 та 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ст. ст. 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами 1 та 2 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, а також договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Згідно розрахунку, сума заборгованості за кредитним договором №200493225 від 01.04.2016 року за період з 23.10.2021 року до 23.10.2024 року становить 45613 грн 04 коп., і складається з: 29884 грн 40 коп., - сума боргу, 13036 грн 12 коп. – інфляційне збільшення, та 2692 грн 52 коп. – штрафні санкції.
Проте, адвокатом позивача надано суду квитанції сплати ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором №200493225, з яких встановлено повне виконання нею своїх кредитних зобов`язань, в межах строку кредитного договору, тобто до 01.04.2019 року, перед ПАТ «Банк Михайлівський», до відступлення ним 20.07.2020 року своїх прав ТОВ «Діджи Фінанс».
Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно п. 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
На підставі досліджених письмових доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволенню не підлягають, за недоведеністю, позиція ТОВ «Діджи Фінанс» спростована наданими представником відповідача доказами своєчасної сплати ОСОБА_1 платежів за кредитним договором.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що підстави для задоволення позову, відсутні, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, залишаються за ним.
Вимога представника відповідача вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача судовий збір у сумі 605 грн 50 коп., суперечить порядку розподілу судових витрат, визначеному ЦПК України.
В частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які понесла відповідач ОСОБА_1 , про що суду надано відповідні докази, суд зазначає наступне. 
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268).
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
З урахуванням складності справи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, виходячи з обставин справи та заявленої ціни позову, суд дійшов висновку про зменшення суми стягнення з позивача на користь позивача до 5000 гривень витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 42649746, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.
 Суддя	  А. В. Твердохліб