ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 лютого 2026 року	Справа №160/16602/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТАЛІЯ» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТАЛІЯ» (вул. Старочумацька, 6-Я, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 42427288) до Дніпровської митниці (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038, код ЄДРПОУ 43971371) в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110130/2025/000114/1 від 01.04.2025 р., №UA110130/2025/000121/1 від 02.04.2025 р., №UA110130/2025/000119/1 від 02.04.2025 р.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ТОВ «ФРУТАЛІЯ» з метою митного оформлення товарів подало до митниці електронні митні декларації, в яких обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною контракту та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, посилаючись на формальні підстави, витребував у позивача додаткові документи. Позивач повідомив митний орган, що не має можливості надати інші витребувані документи, з огляду на їх відсутність. Проте, відповідач, не здійснивши повну перевірку відомостей, що містяться в наданих документах, що підтверджують заявлену митну вартість та правильність розрахунку, здійсненого декларантом, не упевнившись в достовірності та точності заяв, документів та розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару, відповідно до яких загальна митна вартість задекларованих товарів була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України. При цьому, позивач зауважує, що зазначена в митних деклараціях митна вартість товарів у повній мірі співпадає з митною вартістю товарів, що відображена у документах, поданих відповідно до статті 53 Митного кодексу України, які у повній мірі підтверджують розмір заявленої митної вартості товару за ціною контракту. Натомість, всі вказані у спірних рішеннях зауваження митниці носять формальний характер та не свідчать про дійсну наявність розбіжностей, а надані позивачем документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості. Таким чином, не погоджуючись з висновками відповідача та винесеними ним рішеннями, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
26.06.2025 відповідачем до суду надіслано відзив в якому зазначено, що посилаючись на те, що під час здійснення Дніпровською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Отже, відповідач вказує, що за результатами розгляду поданих документів, виник сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, який став підставою для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості, однак, такі документи декларантом надані не були, у зв`язку із чим відповідачем обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару. Таким чином, посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім викладено позицію аналогічну заявлений ним у власній позовній заяві з зазначенням тотожних аргументів та доводів.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 07.03.2025 р. між ТОВ «ФРУТАЛІЯ» та компанією LLC «Super Fruit Company» (Єгипет) було укладено зовнішньоекономічний контракт №070325 від 07.03.2025 р. (далі – Контракт). Відповідно до п. 1.1. Контракту LLC «Super Fruit Company» (за Контрактом – Продавець) приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність ТОВ «ФРУТАЛІЯ» (за Контрактом – Покупець) свіжі овочі та фрукти (далі – товар), а Позивач зобов`язується приймати і оплачувати товар в порядку та на умовах, визначених Контрактом.
Згідно з інвойсом №14 від 12.03.2025 р. і специфікацією №4 від 12.03.2025 р. (передбачали поставку товару у 11 контейнерах) сторони, зокрема, визначили до постачання наступний товар:
– картопля свіжа, вага нетто 27450 кг, ціна 0,30 долара США за 1 кг, загальна вартість 8235,00 доларів США, умови поставки CFR (Інкотермс-2020) – Чорноморськ, Україна, № контейнера MSWU1038630;
– картопля свіжа, вага нетто 27450 кг, ціна 0,30 долара США за 1 кг, загальна вартість 8235,00 доларів США, умови поставки CFR (Інкотермс-2020) – Чорноморськ, Україна, № контейнера MNBU0385307;
– картопля свіжа, вага нетто 27450 кг, ціна 0,30 долара США за 1 кг, загальна вартість 8235,00 доларів США, умови поставки CFR (Інкотермс-2020) – Чорноморськ, Україна, № контейнера MNBU9155291.
З метою митного оформлення вищезазначених товарів до Дніпровської митни позивачем було подано:
1. 01.04.2025 р. електронну митну декларацію №25UA110130006764U7 з необхідним пакетом документів (для оформлення товару у контейнері №MSWU1038630). Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки, відповідно до ст. 57 Митного кодексу України (далі – МК України), основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Разом із митною декларацією позивачем надані митному органу наступні документи: Сертифікат якості № 4 від 12.03.2025; Пакувальний лист № 4 від 12.03.2025; Рахунок-фактура (інвойс) № 14 від 12.03.2025; Коносамент № 251202850 від 24.03.2025; Автотранспортна накладна №8630 від 31.03.2025; №5291 від 31.03.2025; №5307 від 31.03.2025; Фітосанітарний сертифікат № 1209506 від 25.03.2025; Сертифікат про походження товару форми А № A240065781 від 25.03.2025; Специфікація виробника товару № 4 від 12.03.2025; Зовнішньоекономічний договір № 070325 від 07.03.2025.
За наслідками опрацювання наданих документів у відповідача виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості товарів. У зв`язку з цим, за результатами перевірки ЕМД-1, відповідач відмовив позивачу у митному оформленні (випуску) товарів, що зафіксовано у Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2025/000212 від 01.04.2025 р., з причини прийняття рішення про коригування митної вартості №UA110130/2025/000114/1 від 01.04.2025 р.(далі – Рішення-1). 
Відповідно до Рішення-1 вартість товару картопля свіжа з 0,30 долара США за 1 кг була скоригована відповідачем до 0,58 долара США за 1 кг. Відповідно, митна вартість товару, що була зазначена декларантом у розмірі 8235,00 доларів США, була скоригована Відповідачем до 15921,00 доларів США із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару.
У зв`язку з незгодою позивача з оскаржуваним рішенням відповідача, вищезазначений товар на підставі митної декларації №25UA110130006791U3 від 01.04.2025 р. був випущений у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цього товару, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.
2. 02.04.2025 р. електронну митну декларацію №25UA110130006809U2 (далі – ЕМД-2) з необхідним пакетом документів (для оформлення товару у контейнері №MNBU0385307). Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки, відповідно до ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Разом із митною декларацією позивачем надані митному органу наступні документи: Сертифікат якості № 4 від 12.03.2025; Пакувальний лист № 4 від 12.03.2025; Рахунок-фактура (інвойс) № 14 від 12.03.2025; Коносамент № 251202850 від 24.03.2025; Автотранспортна накладна №8630 від 31.03.2025; №5291 від 31.03.2025; №5307 від 31.03.2025; Фітосанітарний сертифікат № 1209506 від 25.03.2025; Сертифікат про походження товару форми А № A240065781 від 25.03.2025; Специфікація виробника товару № 4 від 12.03.2025; Зовнішньоекономічний договір № 070325 від 07.03.2025.
За наслідками опрацювання наданих документів у відповідача виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості товарів. У зв`язку з цим, за результатами перевірки ЕМД-2, відповідач відмовив позивачу у митному оформленні (випуску) товарів, що зафіксовано у Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2025/000219 від 02.04.2025 р., з причини прийняття рішення про коригування митної вартості №UA110130/2025/000121/1 від 02.04.2025 р. (далі – Рішення-2).
Відповідно до Рішення-2 вартість товару картопля свіжа з 0,30 долара США за 1 кг була скоригована відповідачем до 0,58 долара США за 1 кг. Відповідно, митна вартість товару, що була зазначена декларантом у розмірі 8235,00 доларів США, була скоригована відповідачем до 15921,00 доларів США із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару.
У зв`язку з незгодою позивача з оскаржуваним рішенням відповідача, вищезазначений товар на підставі митної декларації №25UA110130006840U9 від 02.04.2025 р. був випущений у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цього товару, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.
3. 02.04.2025 р. електронну митну декларацію №25UA110130006810U5 (далі – ЕМД-3) з необхідним пакетом документів (для оформлення товару у контейнері №MNBU9155291). Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки, відповідно до ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Разом із митною декларацією позивачем надані митному органу наступні документи: Сертифікат якості № 4 від 12.03.2025; Пакувальний лист № 4 від 12.03.2025; Рахунок-фактура (інвойс) № 14 від 12.03.2025; Коносамент № 251202850 від 24.03.2025; Автотранспортна накладна №8630 від 31.03.2025; №5291 від 31.03.2025; №5307 від 31.03.2025; Фітосанітарний сертифікат № 1209506 від 25.03.2025; Сертифікат про походження товару форми А № A240065781 від 25.03.2025; Специфікація виробника товару № 4 від 12.03.2025; Зовнішньоекономічний договір № 070325 від 07.03.2025.
За наслідками опрацювання наданих документів у відповідача виникли сумніви стосовно заявленої митної вартості товарів. У зв`язку з цим, за результатами перевірки ЕМД-3, відповідач відмовив позивачу у митному оформленні (випуску) товарів, що зафіксовано у Картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110130/2025/000221 від 02.04.2025 р., з причини прийняття рішення про коригування митної вартості №UA110130/2025/000119/1 від 02.04.2025 р. (далі – Рішення-3).
Відповідно до Рішення-3 вартість товару картопля свіжа з 0,30 долара США за 1 кг була скоригована відповідачем до 0,58 долара США за 1 кг. Відповідно, митна вартість товару, що була зазначена декларантом у розмірі 8235,00 доларів США, була скоригована відповідачем до 15921,00 доларів США із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару.
У зв`язку з незгодою позивача з оскаржуваним рішенням відповідача, вищезазначений товар на підставі митної декларації №25UA110130006841U8 від 02.04.2025 р. був випущений у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цього товару, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.
Підставами для прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарі відповідачем зазначено наступне: «…За ЕМД товари постачаються на підставі зовнішньоекономічного договору від 07.03.2025 № 070325, укладеного між ТОВ "ФРУТАЛІЯ" та компанією Super Fruit Company (Єгипет). Згідно п.3.1 даного контракту асортимент, ціна та інші дані для здійснення поставки товару узгоджуються в специфікації, згідно п.4.2 умови поставки узгоджуються в специфікації, згідно п. 5.1 ціна узгоджується окремо на кожну партію товару в специфікації та у рахунку на оплату, згідно п. 6.2 порядок розрахунку за товар узгоджується в специфікації. Надана до митного контролю специфікація містить умови оплати – протягом 60 діб після доставки. Таким чином, документального підтвердження здійснення оплати за поставлений товар декларантом не надано Згідно п.4.3 вищезазначеного контракту продавець має надати покупцю відповідний пакет документів. Серед переліку документів фігурує експортна митна декларація, проте даний документ до митного контролю не надано. Документ може бути надано в якості підтвердження числових значень вартості товару. П. 8.6 контракту передбачено сплату неустойки в розмірі 0,5% від загальної вартості партії товару, щодо якої порушено строки встановлені п.4.3 та 4.5 (1 робочий день). Згідно п.3.1 даного контракту асортимент, ціна та інші дані для здійснення поставки товару узгоджуються в специфікації, згідно наданої до митного контролю специфікації пакуванням товару є мішки, проте згідно інвойсу окрім мішків наявні відомості щодо палет. Такі ж відомості наявні і в пакувальному листі. Коносамент містить відомості щодо палет у складі контейнеру, який містить оцінювану партію товару. Згідно CMR відомості щодо палет та/або ящиків вже відсутні та наявні відомості щодо мішків.
Розділ 2. Якість, упаковка та маркування товару вищезазначеного контракту 07.03.2025 № 070325 не містить відомостей щодо включення вартості перепакування у фактурну вартість товару. Відомості щодо пакування зазначаються у додатках до контракту. Таким чином, специфікація та інші товаросупровідні документи містять між собою розбіжності відомостях щодо пакування, а відомості щодо вартості перепакування товару (та/або використання палет із подальшим їх поверненням) відсутні серед наданих до митного контролю документів та заявлених даних. Отже, не включені до складових митної вартості товару та не піддаються обчисленню. До митного контролю у товаросупровідних документах на оцінюваний товар заявлено умови поставки CFR Chornomorsk. Згідно відомостей коносаменту наявні відмітки «Freight prepaid», що означає передплату за фрахт судна. Відомості щодо вартості такого фрахту відсутні у митного органу, та не підтверджені декларантом документально. Відомості про можливі здійснені операції з товаром, такі як перевантаження, демередж та детеншен (час перевищення використання контейнера та неустойка за таке перевищення відсутні. Підставою для перевірки таких відомостей є зазначені дані щодо строку поставки товару згідно специфікації – строк поставки товару 7-10 діб (при цьому відмітки ПМК при прибутті в митницю призначення датовані пізнішою датою згідно CMR). Таким чином, враховуючи перебіг строків відомості про наявність таких витрат або інші витрати в тому числі портові збори відсутні та не піддаються обчисленню. Таким чином, неможливо визначити витрати на транспортування до митного кордону. До митного оформлення не надано замовлення на перевезення, заявку на таке перевезення, платіжних документів, що підтверджують факт оплати послуг з перевезення. Таким чином, в митного органу є всі підстави вважати, що усі наявні складові не включені в повному обсязі до митної вартості товару. Також складові митної вартості не підтверджено документально. Враховуючи вищевикладене у митного органу є сумніви, щодо достовірності заявленого рівня митної вартості товару.».
Відтак, правомірність винесених відповідачем рішень про коригування митної вартості товарів є предметом спору у цій справі.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 49 Митного кодексу України (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.
Згідно з вимогами частин 1 та 5 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 2. ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Цей перелік є виключним і без обґрунтованих підстав митний орган не вправі вимагати інших документів для підтвердження митної вартості товару.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлений обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені виключно розбіжностями в документах що подаються для підтвердження митної вартість товарів, чи наявності в них ознак підробки або якщо вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом, рішення про коригування митної вартості товарів, які прийняті митницею фактично обґрунтовані тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Таким чином суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України, прийняті митним органом письмові рішення про коригування заявленої митної вартості товарів мають містити, зокрема: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з ч. 3 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Втім, як видно зі змісту спірних рішень, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарі передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 МК України у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 809/278/17, у постанові від 27.07.2018 року у справі № 809/1174/17, у постанові від 21.02.2018 року у справі №820/17417/14, у постанові від 01.04.2021 року у справі №260/695/19.
Як визначено у ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
У свою чергу, декларант надав відповідачу всі необхідні документи із поданням митної декларації, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту.
При цьому суд також звертає увагу на таке.
Як вже встановлено судом, поставка товару задекларованого у митних деклараціях, здійснювалась на підставі контракту №070325 від 07.03.2025, укладеного між ТОВ «ФРУТАЛІЯ» (Покупець) та компанією LLC «Super Fruit Company» (Єгипет) (Продавець).
Щодо ненадання до оформлення доказів на підтвердження оплати товару.
12.03.2025 між продавцем та покупцем укладено специфікацію №04 від 12.03.2025 до контракту, якою погоджено загальну вартість партії товару, яка поставляється 90 639, 000 доларів США, з умовами оплати - 100% протягом 60 днів після отримання товару. Умови поставки CFR (Інкотермс-2020) - Чорноморск, Україна.
Отже, як встановлено судом, сторони погодили сплату за товар протягом 60 днів після доставки товару.
Погоджені сторонами контракту умови оплати пояснюють відсутність будь-яких платіжних документів на оплату товару на момент здійснення митного оформлення товару.
Крім того, відповідно до п.4 ч. 2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, серед іншого, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за умови, якщо рахунок сплачено.
З огляду на викладене, у позивача не було як обов`язку, так і можливості надавати до оформлення платіжні документи на оплату товару.
Щодо ненадання до митного оформлення експортної декларації країни відправлення.
Відповідно до п.7 ч.3 ст. 53 Митного кодексу України експортна декларація країни відправлення є додатковим документом, відтак, зауваження відповідача щодо ненадання до митного оформлення зазначеної декларації не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки така декларація надається до митного оформлення як додатковий документ, якщо є сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товару, проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані всі документи для підтвердження митної вартості товару та її складових.
Щодо вартості упакування товару.
Відповідно до пункту 5.1.-5.2. Контракту ціна товару встановлюється на умовах та погоджується між продавцем та покупцем на кожну партію окремо та відображається у Специфікації та виставленому рахунку продавця.
Ціни товару, крім вартості товару, включає: вартість упаковки товару та її маркування; вартість оформлення супровідних документів на товар, вартість експортного митного оформлення товару; вартість навантаження товару; вартість перевезення товару до місця завантаження.
Отже, судом встановлено, що вартість упакування товару входить до загальної вартості товару і не підлягає виокремленню.
Також, суд вказує, що палети є частиною пакування, що використовується для створення єдиної транспортної одиниці.
Відтак, жодних розбіжностей у відомостях щодо пакування немає.
Натомість, витрати на пакування, з огляду на умови контракту, не підлягають підтвердженню позивачем, а зазначення цього митним органом як підстави виникнення розбіжностей в документах є необґрунтованим, так як фактично у позивача вимагається калькуляція на товар без законних на це підстав (ч. 4 ст. 53 МКУ - калькуляція може вимагатися тільки у випадку, коли продавець та покупець є пов`язаними особами).
Щодо доводів митного органу про непідтвердження вартості фрахту, ненадання відомостей про вартість перевантаження товару, детеншен та демередж.
Сторони контракту погодили умови поставки CFR (Cost and Freight) - Чорноморськ, Україна, що за Інкотермс 2020 означає, що продавець відповідає за оплату доставки товару до порту призначення, включаючи витрати на фрахт і митне оформлення експорту. Тобто, тягар з оплати транспортування товару до порту на території України лежить на продавцеві.
Окрім цього, до вартості товару за умовами п. 5.2. контракту включено, серед іншого, вартість навантаження товару на перевізні засоби, вартість перевезення товару до місця завантаження.
Відтак, доводи митного органу про необхідність надання позивачем до оформлення документів на підтвердження витрат на оплату фрахту не знаходять свого логічного обґрунтування.
Натомість, коносаменти надавалися до митного оформлення.
Також, відповідно до положень п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України, не підлягає підтвердженню вартість перевезення товару після ввезення його на митну територію України.
Отже, позивачем було надано достатньо документів, які підтверджували складові митної вартості, а посилання митного органу на наявність розбіжностей в документах є недоведеним.
Відтак, зазначені відповідачем у спірних рішеннях зауваження щодо поданих на підтвердження митної вартості документів є необґрунтованими, а тому коригування відповідачем митної вартості товару за шостим (резервним) методом - є протиправним.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірних рішень відповідача №UA110130/2025/000114/1 від 01.04.2025 р., №UA110130/2025/000121/1 від 02.04.2025 р., №UA110130/2025/000119/1 від 02.04.2025 р. вбачається, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості. 
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Отже, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Відтак, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
З оскаржуваних рішень вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаних рішень не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним (резервним) методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.
За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів №UA110130/2025/000114/1 від 01.04.2025 р., №UA110130/2025/000121/1 від 02.04.2025 р., №UA110130/2025/000119/1 від 02.04.2025 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене, доводи позивача є обґрунтованими, а позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТАЛІЯ" підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 9084,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 480 від 04.06.2025 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 9084,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Так позивачем долучено до позову орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 8500 грн.
Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.
До заяви представником позивача додано:
- копія Додатку №09/09-24 від 09.09.2024 р. до Договору №16/01-06/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.06.2023 р.;
- копія рахунку на оплату №60 від 27.05.2025 р.;
- копія платіжної інструкції від 27.05.2025 р.;
- копія акту приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 26.06.2025 р.
Згідно з додатком №09/09-24 від 09.09.2024 року до Договору №16/01-06/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.06.2023 року сторонами погоджено орієнтовний перелік та обсяг послуг (гонорару) за цим договором:
- консультація клієнта щодо обґрунтованості, процедури та перспективи розгляду позовної заяви з урахуванням судової практики та правових висновків Верховного Суду 1000 грн;
- підготовка позовної заяви: визначення підстав і предмету позову, доказів на обґрунтування позовних вимог, вираховування розміру судового збору, підготовка додатків до позову, підготовка позову як документу (4 години);
- підготовка відповіді на відзив: визначення підставі предмету, можливих додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог, підготовка відповіді на відзив як документу (2 години).
Надання зазначених вище послуг підтверджено актом приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 26.06.2025 року, який підписано сторонами договору.
З наданих суду доказів вбачається, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги не є співмірними із складністю заявлених позовних вимог, щодо розгляду яких існує усталена практика судів усіх інстанцій, в тому числі й Верховного Суду, а також враховуючи, що спір у цій справі відноситься до категорії спорів незначної складності.
Крім того, предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Також, суд враховує, що позовні заяви за вказаною категорією судових справ адвокатське об`єднання надає позивачу на постійній основі, тобто окремої консультації клієнта щодо обґрунтованості, процедури та перспективи розгляду позовної заяви з урахуванням судової практики та правових висновків Верховного Суду не потребується.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмета спору, а тому підлягає зменшенню. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню частково в розмірі 5000 грн., що відповідатиме критерію розумності та обґрунтованості.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТАЛІЯ» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110130/2025/000114/1 від 01.04.2025 р., №UA110130/2025/000121/1 від 02.04.2025 р., №UA110130/2025/000119/1 від 02.04.2025 р.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТАЛІЯ» (вул. вул. Старочумацька, буд.6-Я, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 42424288 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці (вул. Княгині Ольги, буд.22, м. Дніпро, 49038,код ЄДРПОУ 43971371) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири ) грн. 00 коп.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТАЛІЯ» (вул. вул. Старочумацька, буд.6-Я, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 42424288 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці (вул. Княгині Ольги, буд.22, м. Дніпро, 49038,код ЄДРПОУ 43971371) судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч ) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна