Справа № 474/1/26
Провадження № 2-а/474/1/26
Рішення
Іменем України
26.02.26р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6428673 від 29.12.2025р. за ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП (об`єднаних у одне провадження згідно зі ст. 36 КУпАП) у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а справу - закрити за відсутності складу правопорушення.
Позов обґрунтований тим, що 29.12.2025р. інспектором відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Стужук В.Ю., відносно позивача винесена оскаржувана постанова, відповідно до якої позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП, об`єднаних згідно ст. 36 КУпАП, - п. 2.3. в Правил дорожнього руху (керування водієм транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки з не пристебнутий ременем безпеки) та п. 31.4.7 Правил дорожнього руху (керування водієм транспортним засобом на якому встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість) та накладено штраф в сумі 510 (п`ятсот десять) гри. 00 коп.
Як зазначено в оскаржуваній постанові, 29.12.2025р. в с. Врадіївка на вул. Героїв України та вул. Перемоги, 2А позивач керував автомобілем марки Мерседес Бенс д.н.з. НОМЕР_1 при цьому не був пристебнутий паском безпеки передбаченого конструкцією транспортного засобу та на лобове скло було нанесено тонування, що зменшує їх прозорість та видимість з місця водія, чим порушив п.п. 31.4.7., 2.3. в правил дорожнього руху.
Дані адміністративні правопорушення об`єднанні в одне провадження згідно ст. 36 КУпАП. Доказом, що підтверджує дані обставини, є постанова по справі про адміністративне правопорушення яка додається.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню скасуванню виходячи з наступного.
29.12.2025р., близько 10-11 год., позивач дійсно їхав по вул. Героїв України в с Врадіївка Первомайського району Миколаївської області на автомобілі марки Мерседес Бенс, 208, д.н.з. МИРОХА, був зупинений працівниками поліції відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, після чого підійшов працівник поліції який повідомив позивачу про те, що він здійснював керування транспортним засобом без користування ременем безпеки на що, позивач заперечив та пояснив, що жодного разу не здійснював керування транспортним засобом без користуванням ременем безпеки, повідомив, що завжди ним користується при керуванні транспортним засобом і в день складання оскаржуваної постанови, повідомив, що був пристебнутий, що коли був зупинений хотів вийти з транспортного засобу та від`єднав ремінь безпеки. Після розмови працівник поліції також йому повідомив, що транспортний засіб було зупинено і зі слів працівника поліції, підставою для зупинки стало нібито порушення ним вимог до світлопропускної здатності лобового скла. У відповідь на його запитання щодо методу визначення цього порушення, працівник поліції повідомив, що йому достатньо візуального спостереження. Позивач звернув увагу на те, що визначення рівня світлопропускання скла без застосування спеціального сертифікованого технічного засобу - тауметра - суперечить вимогам чинного законодавства України. У його випадку жодного технічного засобу поліцейським не застосовувалося, вимірювання світлопропускної здатоності не проводилося належна фіксація події відсутня, а вся оцінка ґрунтується виключно на суб`єктивному погляді працівника поліції. Крім того, він не порушував Правила дорожнього руху, світлопропускна здатність лобового скла автомобіля становить не менше 75%, що відповіла вимогам. Таким чином, винесена постанова ґрунтується виключно на суб`єктивному візуальному припущенні поліцейського, що є неприпустимим та незаконним підходом до фіксації правопорушення. Поліцейський не звертав уваги на пояснення, клопотання позивача і виніс оскаржувану постанову. На прохання позивача надати докази скоєння правопорушення (відео, фото чи інше), поліцейський не надавав жодних доказів та пояснень.
Відповідно до пункту 2.2.4 ДСТУ 5727-88, світлопропускна здатність лобового скла транспортного засобу повинна бути не менше 75%, бокових не менше 70%.
При цьому, згідно з пунктом 4.7 ДСТУ 5727-88 світлопропускна здатність скла транспортного засобу визначається та перевіряється відповідно до ГОСТ 27902-88, в якому зазначається, що перевірка світлопропускної здатності скла транспортного засобу здійснюється спеціальним технічним засобом, що підлягає щорічній повірці (сертифікації) та експлуатується у відповідності до визначених правил його використання.
Також позивач звертає увагу на те, що державний номерний знак НОМЕР_1 , що зазначений працівником поліції у оскаржуваній постанові не відноситься до даного транспортного засобу, так як на момент винесення зазначеної постанови позивач керував транспортним засобом марки Мерседес Бенс - 208 з д.н.з. НОМЕР_2 , іменний номерний знак МИРОХА.
Тобто, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначений посадовою особою у оскаржуваній постанові не відноситься до даного транспортного засобу, а належить причепу бортовому “ПАЛИЧ тип 1/Z0/2012” згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого ТСЦ 4842 від 07.07.2022р .
20.01.2026р. представниця відповідача Нофенко М.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просила відмовити, оскільки останній є безпідставним та необґрунтованим.
В обґрунтування відзиву представниця відповідача Нофенко М.В. вказує на те, що 29.12.2025р. під час добового чергування, о 10 год. 09 хв. в Миколаївській області с. Врадіївка по вулиці Перемоги, в районі будинку № 2-А був помічений транспортний засіб Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого, в порушення п. 2.3. в ПДР, не користувався ременем безпеки. Вказаний транспортний засіб був зупинений на підставі ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” та ст. 8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” (вказані відомості підтверджуються відеозаписами).
Під час перевірки водія було виявлено, що транспортним засобом MercedesBenz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував ОСОБА_1 та при перевірці документів, було виявлено, що на лобове скло було нанесене тонування що зменшує його прозорість та видимість місця водія, що є порушенням п. 31.4.7 ПДР України. Дії водія кваліфіковано за ч. 5 ст. 121 та ст. 125, ст. 36 КУпАП.
Що підстав зупинки транспортного засобу представниця відповідача Нофенко М.В. зазначила, що у зв`язку з веденням, Указом Президента України № 64 від 24.02.2022р. “Про введення воєнного стану”, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, воєнного стану на території України право на проведення перевірки документів осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1456 від 29.12.2021р.
З огляду на вищевикладене, посилаючись на приписи ст.ст. 23, 32 Закону України “Про Національну поліцію”, Указом Президента України № 64 від 24.02.2022р., ст. 8 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” представниця відповідача Нофенко М.В. вказує, що причиною зупинки транспортного засобу стало порушення позивачем Правил дорожнього руху.
Згідно з підпунктом в пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість. У примітці до даного пункту зазначено, що на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ДСТУ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів.
Відповідно до пункту 2.2.4 ДСТУ 5727-88, світлопропускна здатність лобового скла транспортного засобу повинна бути не менше 75%, бокових не менше 70%.
При цьому, згідно з пунктом 4.7 ДСТУ 5727-88 світлопропускна здатність скла транспортного засобу визначається та перевіряється відповідно до ГОСТ 27902-88, в якому зазначається, що перевірка світлопропускної здатності скла транспортного засобу здійснюється спеціальним технічним засобом, що підлягає щорічній повірці (сертифікації) та експлуатується у відповідності до визначених правил його використання.
Відповідно до ст. 125 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за вчинення інших порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження.
У пункті 2.3. в Правил дорожнього руху зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.
Положеннями ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказане також підтверджується відеозаписом який надано суду, 03:52 на запитання працівника поліції чому водій не користується ременем безпеки позивач відповів, що йому незручно.
Представниця відповідача Нофенко М.В. зауважує, що під час розгляду справи ніяких клопотань заперечень від позивача не надходило.
Підставами для скасування рішення органу владних повноважень є не будь-які порушення, допущені під час їх прийняття, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого рішення.
Саме по собі порушення процедури прийняття рішення не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття рішення органом владних повноважень необхідно розуміти не як вимоги до самого рішення, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект рішення призводить до його неправомірності.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем окремих процедурних питань при здійсненні розгляду адміністративної справи, які не були дотримані відповідачем у повному обсязі під час прийняття оскаржуваного рішення, не може потягнути за собою безумовне його скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконних рішень.
З урахуванням викладеного, представниця відповідача Нофенко М.В. вважає, що окремі недоліки постанови є формальними технічними недоліками, які не могли вплинути на правомірність оскаржуваного рішення та, як наслідок, не можуть потягнути за собою безумовне його скасування, за умови прийняття його у відповідності до вимог законодавства.
Також представниця відповідача Нофенко М.В. вказує, що доказом в справі згідно ст. 251 КУпАП є відеофайли зроблені поліцейськими 29.12.2025р.
Таким чином, представниця відповідача Нофенко М.В. стверджує, що оскільки працівниками поліції було встановлено факт керування позивачем транспортним засобом (який сторонами не оскаржується) та вчинення ним адміністративних правопорушень. Працівники поліції мали достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Позивач та його представник Степанов В.В. в судові засідання 02.02.2026р. та 26.02.2026р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 268 КАС України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас 02.02.2026р. представник звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримав.
Представниця відповідача Нофенко М.В. в судові засідання 02.02.2026р. та 26.02.2026р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 268 КАС України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила. Водночас у відзиві на позов просила розглядати справу за відсутності представника відповідача.
Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Дослідив матеріали справи, судом встановлено наступне.
29.12.2025р. інспектором Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Стужуком В.Ю. відносно позивача складена винесена оскаржувана постанова.
Згідно оскаржуваної постанови суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що “...29.12.2025 10:09:36 (с-ще Врадіївка, вулиця Перемоги 2А) Водій керував автомобілем марки Мерседес Бенс в/н НОМЕР_1 в с. Врадіївка по вул. Героїв України та Перемоги 2А та пр цьому не був пристебнутий паском безпеки передбачено конструкцією транспортного засобу та на лобове скло було нанесено тонування що зменшує їх прозорість та видимість з місця водія. Чим порушив п.п 31.4.7 ст. 125 та 2.3. в ст. 121 ч. 5. Правопорушення об`єднано згідно ст. 26 КУпАП. Чим порушив п. 2.3.в. ПДР - Поруш. правил користування ременями безпеки...”.
Оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.
Графа 7 оскаржуваної постанови “До постанови додається” містить зазначення показання технічного засобу, інші матеріали справи, відео з нагрудної камери поліцейського.
У графах 8 та 9 оскаржуваної постанови “Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП мені роз`яснено”, “Копію постанови мною отримано” міститься запис “відмовився”. Копію постанови надіслано рекомендованим листом № 228815 від 29.12.2025р.
З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що поліцейськими був зупинений транспортний засіб з номерами “МИРОХА” та водія повідомлено, що причиною зупинки стало порушення ним Правил дорожнього руху щодо увімкненні покажчиків повороту. Водночас з відеозапису чітко вбачається, що працівники поліції не могли візуально бачити чи користувався водій паском безпеки під час руху, оскільки службовий поліцейський автомобіль рухався позаду вказаного транспортного засобу, а конструкція транспортного засобу не дає можливості з такого положення службового поліцейського автомобіля спостерігати, що відбувається в його середині. Працівники поліції повідомили водія про порушення ним Правил дорожнього руху щодо увімкнення покажчика повороту та не користування паском безпеки.
Водночас слід зазначити, що на відеозаписі не зафіксовано повідомлення поліцейськими водія про порушення ним Правил дорожнього руху щодо нанесення на лобове скло транспортного засобу тонування, як і здійснення працівниками поліції перевірки світлопропускної здатності скла транспортного засобу спеціальним технічним засобом.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 транспортний засіб - спеціалізований вантажний фургон інз МИРОХА, марки MERCEDES-BENS 208, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 транспортний засіб - загальний причіп пр-бортовий, марки ПАЛИЧ, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 .
Встанови вказані обставини, суд приходить до такого висновку.
Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У той же час ст. 7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, в тому числі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (в тому числі ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП), тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно до ч.ч. 2, 4, 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України “Про Національну поліцію” поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Згідно статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015р. № 1395 (далі - Інструкція), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови повинен відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст. 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.
Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі У випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (ст. 285 КУпАП).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 16 Закону України “Про дорожній рух” визначено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п,п. “в” п. 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Відповідно до п.п. “в” п. 31.4.7. Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам - на скло транспортного засобу встановлено додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.
Відповідно до пункту 2.2.4 ДСТУ 5727-88, світлопропускна здатність лобового скла транспортного засобу повинна бути не менше 75%, бокових не менше 70%.
Згідно з пунктом 4.7 ДСТУ 5727-88 світлопропускна здатність скла транспортного засобу визначається та перевіряється відповідно до ГОСТ 27902-88, в якому зазначається, що перевірка світлопропускної здатності скла транспортного засобу здійснюється спеціальним технічним засобом, що підлягає щорічній повірці (сертифікації) та експлуатується у відповідності до визначених правил його використання.
Статтею 125 КУпАП передбачена відповідальність за за вчинення інших порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Постановою Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 760/2446/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (постанова Великою Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. у справі № 520/2261/19).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Як вбачається з оскаржуваної постанови в ній зазначено реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , хоча на відеозаписі чітко видно, що був зупинений транспортний засіб з іменним номерним знаком “ТИМОХА”.
Водночас згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 транспортний засіб - спеціалізований вантажний фургон інз МИРОХА, марки MERCEDES-BENS 208, має реєстраційний номером НОМЕР_2 .
При цьому реєстраційним номером НОМЕР_1 присвоєний транспортному засобу - загальний причіп пр-бортовий, марки ПАЛИЧ (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ).
Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та постановлення відносно позивача оскаржуваної постанови, поліцейським невірно ідентифіковано транспортний засіб за його номерним знаком.
Також з відеозапису вбачається, що поліцейські не могли візуально спостерігати чи користувався позивач під час керування транспортним засобом паском безпеки, а відтак поліцейськими не було, і не могло бути, візуально зафіксовано факт порушення позивачем п.п. “в” п. 2.3. ПДР. В той же час, матеріали судової справи не містять доказів на підтвердження фіксування поліцейськими в інший спосіб факту порушення позивачем п.п. “в” п. 2.3. ПДР.
Крім цього, на відеозаписі не зафіксовано використання поліцейськими спеціального технічного засобу для перевірка світлопропускної здатності скла транспортного засобу, а відтак відеозапис не підтверджує факт порушення позивачем п.п. “в” п. 31.4.7. ПДР. В той же час, матеріали судової справи не містять доказів на підтвердження фіксування поліцейськими в інший спосіб факту порушення позивачем п.п. “в” п. 31.4.7. ПДР.
В оскаржуваній постанові не зазначено, яким саме стандартам, правилам та нормативам не відповідає технічний стан транспортного засобу, хоча п.п. “в” п. 31.4.7. ПДР забороняє експлуатацію транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх технічної несправності.
З огляду на зміст оскаржуваної постанови, слід дійти висновку, що поліцейським констатовано факт порушення позивачем п.п. “в” п. 2.3. та п.п. “в” п. 31.4.7. ПДР, однак з оскаржуваної постанови не зрозуміло, яким чином поліцейський виявив ці факти та якими доказами це підтверджується, посилання на них у постанові відсутнє.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-пр/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 1 ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008р. у справі “Кобець проти України” (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі “Авшар проти Туреччини” (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бочаров проти України” (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення “поза розумним сумнівом”. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.
У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі “Алене де Рібермон проти Франції” Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
У справах “Малофєєва проти Росії” (“Malofeyevav.Russia”, рішення від 30.05.2013р.) та “Карелін проти Росії” (“Karelinv.Russia”, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З сукупності вищевикладеного слідує, що відповідачем не доведено порушення позивачем п.п. “в” п. 2.3. та п.п. “в” п. 31.4.7. ПДР, а відтак і вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, так як наслідок, правомірність дій поліцейського щодо постановлення оскаржуваної постанови.
Таким чином оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ст. 125 КУпАП, є незаконною та підлягає скасуванню, а справа - закриттю.
Згідно ст. 139 КАС України судовий збір, сплачений позивачем за подачу до суду адміністративного позову в сумі 665 грн. 60 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6428673 від 29.12.2025р. за ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ст. 125 КУпАП, - закрити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (ЄДРПОУ 40108735, місцезнаходження: вул. Захисників Миколаїва, 5, м. Миколаїв, 54001).

Повний текст рішення складений та підписаний “04” березня 2025 року.

Суддя Ф.Г. Сокол