Справа № 303/9706/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

05 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену головуючим суддею Полянчук В.І., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача
встановив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 про захист прав споживача.
14.01.2026 позивач подав заяву про забезпечення позову, яку мотивував тим, що предметом спору у справі є стягнення грошових коштів та компенсація моральної шкоди, а також встановлення фактичного суб`єкта відповідальності. Після подання позову ним зафіксовано обставини, які об`єктивно свідчать про ризик невиконання майбутнього рішення суду, а саме: наявні ознаки номінального використання ФОП як формального відповідача; публічна поведінка осіб, пов`язаних із бізнесом, свідчить про намагання дистанціюватись фактичного вигодонабувача від відповідальності; здійснюються позапроцесуальні дії, спрямовані на тиск та вплив; у публічних каналах відсутня прозора інформація про суб`єкта господарювання та його активи. За таких умов існує реальна ймовірність: виведення коштів з рахунків; закриття або перереєстрації ФОП; зміни банківських реквізитів; фактичного унеможливлення виконання рішення суду. 
Судова практика виходить з того, що достатньо ймовірності ризику, а не його доведеності, для застосування заходів забезпечення позову. Запитувані заходи забезпечення є співмірними заявленим позовним вимогам, оскільки: арешт пропонується у межах ціни позову; арешт не блокує повністю господарську діяльність, а лише унеможливлює виведення коштів; заборона реєстраційних дій є тимчасовою і діє лише до ухвалення рішення суду. Запитувані заходи не порушують балансу інтересів сторін, оскільки: не позбавляють відповідачів права на захист; не створюють надмірного втручання; спрямовані виключно на гарантування виконання рішення суду. 
Грошові кошти на рахунках є найбільш ліквідним активом, який може бути швидко виведений або прихований. Враховуючи характер спору (споживчий, з грошовими вимогами), відсутність забезпечення фактично зводить нанівець право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що арешт коштів як захід забезпечення позову є правомірним, якщо існує ризик утруднення виконання рішення, навіть за відсутності доказів фактичного виведення активів. 
Просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , а у разі залучення співвідповідачем Дарії, які знаходяться: на всіх банківських рахунках; у платіжних системах; на рахунках, відкритих у будь-яких банківських установах України,у межах ціни позову. Заборони відповідачам відкривати нові банківські рахунки з метою обходу арешту, здійснювати перереєстрацію або припинення ФОП, змінювати платіжні реквізити, що використовуються для прийому оплат. 

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року в задоволення заяви про забезпечення позову відмовлено.
Суд вказав, що заявник просить накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, але без зазначення конкретних рахунків та їх видів, а за таких обставин суд позбавлений можливості визначити їх належність саме відповідачу.
Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі рахунки відповідача може призвести до негативних та незворотних наслідків, оскільки буде перешкоджати господарській діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Позивач просив накласти арешт у разі залучення співвідповідача Дарії на її грошові кошти на всіх рахунках, але позовні вимоги до останньої не пред`явлено і вона не є відповідачем по справі, а відтак, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині також не підлягають задоволенню.
Клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці відкривати нові банківські рахунки з метою обходу арешту, здійснювати перереєстрацію або припинення ФОП, змінювати платіжні реквізити, що використовуються для прийому оплат також не підлягає задоволенню, оскільки такі заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами. Так, позивачем не доведено, що заборона відповідачу вчиняти зазначені дії забезпечить виконання можливого рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову якою задовольнити подану заяву про забезпечення позову.
Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, зокрема прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин справи.
Суд першої інстанції фактично підмінив стандарт доведення, вимагаючи від позивача надати беззаперечні докази щодо ризику виведення відповідачкою коштів з її рахунків.
Суд просив позивача конкретизувати на які саме рахунки необхідно накласти арешт, однак позивач не може знати про такі рахунки, оскільки такі становлять банківську таємницю.
Крім цього, суд неправильно застосував принцип співмірності. Позивач просив накласти арешт на рахунки тільки в межах ціни позову і це є класичним прикладом співмірного забезпечення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.
Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише покладає на суд обов`язок з`ясовувати наявність спору. Ціллю вжиття заходів забезпечення позову є запобігання ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2020 у справі №756/2609/20 зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.12.2023 у справі №522/21977/21 зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача. Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на карткові рахунки відповідача у межах ціни позову 51 200 гривень та заборони відкривати нові банківські рахунки, здійснювати перереєстрацію та припинення ФОП, а також змінювати платіжні реквізити.

Необхідність вжиття заявлених позивачем заході забезпечення позову ґрунтується на оцінці (припущенні) позивача імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.
Однак, накладення арешту на всі рахунки відповідача може призвести до негативних наслідків, оскільки буде перешкоджати господарській діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , що є неприпустимим.
При цьому позивачем не доведено, що заборона відповідачу вчиняти дії щодо відкриття нових банківських рахунків, перереєстрація та припинення ФОП, а також зміна платіжних реквізитів, забезпечить виконання можливого рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а відтак, підстави для скасування чи зміни ухвали - відсутні.
При цьому, колегія суддів враховує, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки прийнятого судом рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи у сукупності наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, та у зв`язку із цим ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 149, 150, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року про відмову у забезпеченні позову, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: