ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/1444/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Н. М., Губенко Н. М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025
(головуючий - Гаврилюк О. М., судді: Майданевич А. Г., Ткаченко Б. О.)
у справі за позовом  ОСОБА_2 
до відповідачів: 
1. ОСОБА_3 ,
2. Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект",
3. ОСОБА_1 
про витребування акцій, визнання удаваним договору дарування та нотаріального акта, визнання недійсними рішень.
Хронологія спору
1. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Укрмонтажспецкомплект" (далі - Товариство) про:
- витребування на користь ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 простих іменних бездокументарних акцій, емітованих Товариство, у кількості 304 акцій, що склало 0,0846 % від загальної кількості акцій, шляхом їх списання з депозитарного рахунку ОСОБА_1 і зарахування на депозитарний рахунок ОСОБА_2 ;
- визнання удаваним договору дарування від 17.09.2022 та нотаріального акта приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 17.08.2022, за яким ОСОБА_3 як дарувальник передав ОСОБА_1 як обдаровуваному частку у статутному капіталі Товариства, номінальною вартістю 1 887 396 грн, що склало 50,003338% статутного капіталу;
- визнання недійсним і скасування рішення позачергових загальних зборів акціонерів Товариства, оформленого протоколом від 17.03.2023;
- визнання недійсним і скасування рішення засідання наглядової ради Товариства, оформленого протоколом від 31.03.2023 № 31/03/23-2.
2. 25.08.2025 Господарський суд міста Києва за заявою ОСОБА_2 постановив ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
3. 29.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 360 000 грн, тоді як остання заперечувала проти цієї заяви. Водночас, у підготовчому судовому засіданні 25.08.2025 представник ОСОБА_1 заявляв про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, зазначивши, що докази, які підтверджують розмір цих витрат, будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення по суті позову.
4. На обґрунтування заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надав договір про надання правничої допомоги від 19.12.2022, завдання від 05.03.2025 № 1, укладене з Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Онопенко та партнери", детальний опис наданих послуг у суді першої інстанції, додаткову угоду від 02.06.2025 № 1, акт приймання-передачі послуг за період 26.08.2025; рахунок-фактура від 26.08.2025 № 1. Перелік охоплював такі види робіт: 
- надання правової допомоги шляхом здійснення аналізу позовної заяви ОСОБА_2 у справі № 910/1444/25 про витребування акцій та складання відзиву за результатами здійсненого аналізу. Формування додатків до відзиву на позов ОСОБА_2 , створення поштових відправлень, заповнення описів вкладень до цінних листів та направлення відзиву засобами поштового зв`язку учасникам справи та до Господарського суду міста Києва;
- надання правової допомоги шляхом складання та направлення адвокатських запитів в інтересах ОСОБА_1 до НДУ, НКЦПФР, Першої державної нотаріальної контори, ПН КМНО Некрилова К. Ю., Мошкіної О. О., Нотаріальної палати України з метою збирання інформації та документів необхідних для розгляду справи № 910/1444/25;
- надання правової допомоги шляхом складання адвокатських запитів до СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, ТОВ "Компанія Базис Реєстр", ТОВ "Стандарт-Реєстр", Міністерства юстиції України, Київського державного нотаріального архіву з метою збирання відомостей, що можуть слугувати доказами у справі № 910/1444/25, формування додатків, створення поштових відправлень та направлення запитів засобами поштового зв`язку;
- надання правової допомоги шляхом складання заяви про залишення без розгляду відповіді ОСОБА_2 на відзив ОСОБА_1 у справі №910/1444/25 та подання її до канцелярії Господарського суду міста Києва;
- надання правової допомоги шляхом складання клопотання про витребування доказів у справі № 910/1444/25, формування додатків та подання до канцелярії Господарського суду міста Києва;
- надання правової допомоги шляхом складання заперечення проти клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів у справі № 910/1444/25, формування додатків та направлення до Господарського суду міста Києва з використанням підсистеми "Електронний суд";
- надання правової допомоги шляхом складання письмових пояснень у справі № 910/1444/25 щодо хронології переходу прав на акції та направлення їх до суду з використанням підсистеми "Електронний суд";
- надання правової допомоги шляхом складання адвокатського запиту до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо інформації про акції ОСОБА_3 та направлення його електронною поштою та засобами поштового зв`язку;
- надання правової допомоги шляхом здійснення представництва інтересів клієнта в 6 (шести) судових засіданнях (26.03.2025, 23.04.2025, 26.05.2025, 11.06.2025, 07.07.2025, 25.08.2025) у приміщенні Господарського суду міста Києва у справі № 910/1444/25. Вартість послуг визначена за фіксованою ставкою у сумі 300 000 грн й оплата участі у засіданнях - 60 000 грн.
5. ОСОБА_2 зі свого боку просила зменшити суму цих витрат до 2 000 грн, оскільки вважала її непідтвердженою належними та допустимими доказами, звернула увагу на невідповідність її критерію співмірності, зазначила, що вона включає витрати, не пов`язані з цією справою, і витрати, які не призвели до результату, а також охоплює технічні дії, які не можуть оцінюватися як професійна правнича допомога.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
6. 15.09.2025 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн витрат на правничу допомогу. Застосував принцип розумності і врахував заперечення ОСОБА_2 . 
7. 03.11.2025 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про зміну цієї ухвали, присудив до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а в іншій частині відмовив.
8. Послався на те, що заявлена ОСОБА_1 сума є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру, не є співмірною з ринковими цінами адвокатських послуг і з фактичним обсягом наданої юридичної допомоги шляхом складання адвокатських запитів, складання клопотань про приєднання та витребування доказів, формування додатків, які не потребують значних професійних знань і витрат часу адвоката. Крім того, у справі була лише стадія підготовчого провадження, позаяк позов залишений без розгляду за заявою ОСОБА_2 . Опис робіт охоплював лише стандартні процесуальні дії, притаманні звичайному перебігу подібних спорів, а саме: аналіз позовної заяви, складання відзиву, підготовку клопотань про приєднання та витребування доказів, складання письмових пояснень, формування додатків та їх відправку поштою, завантаження документів до ЄСІТС, при цьому, жодна з цих дій не є винятковою чи такою, що знаходиться поза межами типової практики у корпоративних спорах. Детальний опис наданих ОСОБА_1 послуг не містить виокремлення кожної послуги за витраченим часом і за вартістю послуги, тоді як усі послуги охоплюються сумою витрат у розмірі 360 000 грн, що унеможливлює перевірку фактичної тривалості робіт або співвідношення обсягу послуги до її вартості. Тому за наслідком перевірки відповідності цієї суми критеріям реальності присудив до стягнення ці витрати у меншому розмірі.
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
9. ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі. Касаційне провадження відкрито на підставі абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України
10. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту 12 статті 12 ГПК України, висновок щодо застосування якої відсутній, частин третьої, четвертої статті 126 ГПК України, і не врахував висновки щодо їх застосування, викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 06.06.2019 у справі № 752/4513/17, від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19, від 23.01.2025 у справі № 240/32993/23. Вважає, що суд помилково не врахував визначені судом касаційної інстанції у названих постановах критерії дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності відповідно до ціни позову з урахуванням складності цієї справи. 
11. Крім того ОСОБА_1 заявив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу за розгляд цієї касаційної скарги у сумі 40 000 грн і докази про це надасть у строк, визначений частиною восьмою статті 129 ГПК України.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
12. ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, заперечуючи повністю проти аргументів скаржника з посиланням на обґрунтованість визначеної судом до стягнення суми, позаяк позов залишений без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 ГПК України за заявою самого позивача і по суті судове рішення не ухвалювалося. В оскаржуваній постанові апеляційного суду не нівельовано засаду компенсації судових витрат, натомість суд реалізував покладені на нього законом повноваження щодо контролю розумності, реальності та співмірності заявлених до відшкодування сум, що відповідає вимогам ГПК України. Стверджує, що посилання скаржника на названі вище постанови Верховного Суду не свідчить про неправильність судового рішення апеляційного господарського суду, який навів і врахував правові висновки суду касаційної інстанції, що стосуються критеріїв визначення суми компенсації таких витрат.
Позиція Верховного Суду
13. За змістом статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
14. Згідно із статтею 123 цього ж Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
15. Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
16. Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
17. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).
18. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
19. За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
20. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї ж статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
21. У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
22. Отже, загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
23. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
24. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
25. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 цієї ж статті.
26. Тож, зважаючи на наведені положення, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 цього ж Кодексу).
27. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає їх на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Великої Палати Верховного суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. 
28. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Подібні висновки викладені у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ № 922/1964/21, а саме: "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність". 
29. Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду ухвалена згідно з викладеними вище правовими позиціями Верховного Суду. 
30. Так, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надав докази, перелік яких визначений у пункті 4 цієї постанови. Суд апеляційної інстанції зважав на те, що опис виконаних робіт охоплює виключно стандартні процесуальні дії, притаманні звичайному перебігу подібних спорів: аналіз позовної заяви, складання відзиву, підготовку клопотань про приєднання та витребування доказів, складання письмових пояснень, формування додатків та їх відправку поштою, завантаження документів до ЄСІТС, при цьому, жодна з цих дій не є винятковою чи такою, що виходить за межі типової практики у корпоративних спорах. До того ж наданий ОСОБА_1 детальний опис послуг не містить виокремлення кожної послуги як за витраченим часом, так і за вартістю окремої послуги, а всі послуги охоплюються сумою витрат у розмірі 360 000 грн, що унеможливлює перевірку фактичної тривалості робіт або співвідношення об`єму послуги до її вартості. Тож заявлена ОСОБА_1 сума є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру, не є співмірною у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг і тому за висновками апеляційного господарського суду витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 обґрунтовані і підтверджені на суму 25 000 грн.
31. Звідси, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними статтею 129 ГПК України, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, часткової неспівмірності заявлених витрат, з огляду на розумну необхідність витрат у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та необхідність покладення на позивача цих витрат, понесених ОСОБА_1 у суді першої інстанції, у загальній сумі 25 000 грн, який є справедливим та розумним, а також таким, що забезпечить баланс інтересів сторін.
32. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції. Адже питання про відшкодування ОСОБА_1 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони суд апеляційної інстанції вирішив з урахуванням критеріїв розумності і реальності, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з урахуванням наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, правомірно зменшивши їх до наведеного вище розміру, який може вважатися розумним й обґрунтованим у цій справі.
33. Викладені судом апеляційної інстанції висновки при вирішенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не суперечать наведеним скаржником висновкам, викладеним у постановах, перелік яких зазначений у пункті 10 цієї постанови. ОСОБА_1 не довів порушення або неправильного застосування апеляційним господарським судом норм матеріального або процесуального права при вирішенні питання щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.
34. Як зазначалося раніше, у касаційній скарзі (стор. 8-9) скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, стосовно викладено таких критеріїв визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторони. Посилається на постанову Верховного Суду у справі № 752/4513/17 від 06.06.2019, у якій передбачено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Звернув увагу, що аналогічні висновки викладені також у постановах від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. 
35. Утім ці аргументи скаржника не підтвердилися, оскільки в оскаржуваній постанові суд урахував ці критерії і виснував таке: "Колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що наведена позивачем сума адвокатських послуг у розмірі 360 000,00 грн є завищеною та нерозумною, оскільки на переконання колегії суддів, зазначений розмір є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги, надання правової допомоги шляхом складання адвокатських запитів, складання клопотань про приєднання та витребування доказів, формування додатків, хоча й об`ємних, не потребують значних професійних знань та витрат часу адвоката. 
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що справа № 910/1444/25 обмежилась виключно стадією підготовчого провадження, після чого позов було залишено без розгляду на підставі заяви позивача.
Представлений опис робіт охоплює виключно стандартні процесуальні дії, притаманні звичайному перебігу подібних спорів: аналіз позовної заяви, складання відзиву, підготовку клопотань про приєднання та витребування доказів, складання письмових пояснень, формування додатків та їх відправку поштою, завантаження документів до ЄСІТС, при цьому, жодна з цих дій не є винятковою чи такою, що виходить за межі типової практики у корпоративних спорах.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що детальний опис послуг, наданих ОСОБА_1 , не містить виокремлення кожної послуги як за витраченим часом, так і за вартістю окремої послуги, водночас всі послуги охоплюються сумою витрат у розмірі 360 000,00 грн, що унеможливлює перевірку фактичної тривалості робіт або співвідношення об`єму послуги до її вартості.
Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що вартість наданих представником заявника послуг є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, не є співрозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг а відтак колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на корить відповідача витрат саме у розмірі 25 000,00 грн та вважає суму обґрунтованою та співмірною. 
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи наявність клопотання про зменшення витрат, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі № 910/1444/25, та зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим заява про стягнення витрат на професій правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а стягнення з позивача на користь третього відповідача підлягає 25 000 грн, натомість в іншій частині належить відмовити.
Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою".
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
36. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
37. Згідно з частиною першою статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
38. Переглянувши оскаржувану постанову у межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі, немає.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 у справі № 910/1444/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко