Справа № 304/2624/25 Провадження № 2/304/347/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
16 лютого 2026 року	м. Перечин 	

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого – судді: Сидоренко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до  ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

14.11.2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 06 жовтня 2012 року вона та ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 272, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 
Позивач вказує, що від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також позивач ОСОБА_1 зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем. Наразі кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Позивачка зазначає, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Позивачка вказує, що почуття любові втрачено. Шляхів до примирення немає. На даний час ведення між сторонами спільного господарства припинено та вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спору про поділ спільного сумісного майна між ними на цей час немає. Також позивачка вказує, що їх спільні малолітні діти залишаються проживати разом з нею, матір`ю ОСОБА_1 . 
Позивачка  ОСОБА_1 також вказує, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним та обдуманим, примирення з відповідачем вважає неможливим та за вищенаведених обставин, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Та у пред`явленому позові ОСОБА_1 просить залишити малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати разом з нею, ОСОБА_1 .
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 18.11.2025 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 304/2624/25 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу ОСОБА_2 в ухвалі суду від 18.11.2025 року було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надіслана відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Як вбачається з рекомендованого поштового повідомлення (трекінг), відповідачем отримано вищевказані документи особисто 30.12.2025 року.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Станом на час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подано, заперечень на заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу, до суду не надійшло. 
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду.
Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством України заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін.
Відповідач ОСОБА_2 у строк, встановлений ст.178 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подав.
Таким чином, оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи, та у встановлений судом строк, відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, постановленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи № 304/2624/25, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цієї справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1   (дошлюбне прізвище -  ОСОБА_6 ) та ОСОБА_2 уклали шлюб 06 жовтня 2012 року, який був зареєстрований виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про шлюб складено відповідний актовий запис № 272, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2012 року, копія якого є в матеріалах даної справи (а.с.8).
Від подружнього життя сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження, та копії яких є в матеріалах справи (а.с.9-11).
Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з цим позовом про розірвання шлюбу.
Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Частинами 3,4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в ході розгляду даної справи не доведено.
Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Примушування до шлюбу не допускається, відповідно до приписів статті 24 СК України. 
А отже, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами у справі суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітніх дітей.
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Отже, за таких обставин, враховуючи, що позивачка у позові та окремо поданій до суду заяві від 15.02.2026 року просить залишити їй прізвище « ОСОБА_7 », яке вона змінила у зв`язку з реєстрацією шлюбу із ОСОБА_2 , тому після розірвання шлюбу згідно ст.113 СК України, позивачка має право надалі іменуватися цим прізвищем.
Що стосується залишення малолітніх дітей подружжя - ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 після розірвання шлюбу на проживання з матір`ю ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст.29 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.
За загальним правилом, за відсутністю спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні (малолітні) діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. 
Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Проте, судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання малолітніх дітей.
Таким чином, оскільки в ході розгляду справи не встановлено наявності спору між подружжям щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , останні знаходяться на проживанні із матір`ю ОСОБА_1 , що відповідачем не оспорюється, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу малолітніх дітей слід залишити проживати разом з позивачкою.
Одночасно суд звертає увагу на те, що залишення малолітніх дітей подружжя проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки суд лише констатував, з ким залишаються проживати малолітні діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22).
Разом з тим, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1  судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,40 гривень, які понесені позивачкою при пред`явленні нею позову до суду за вимогами немайнового характеру, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №71 від 11..07.2025 року, оригінал якої є в матеріалах справи (а.с.12). 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 12,13, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд –

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1   до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між  ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований 06 жовтня 2012 року виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 272.
Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу – залишити без змін « ОСОБА_7 ».
Малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП – НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) - судові витрати у виді судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Перечинським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення складено – 16.02.2026 року.

Суддя
Перечинського районного суду
Закарпатської області        Ю.В. СИДОРЕНКО