ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/6200/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яким просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Міснік Н.В. про накладення штрафу від 22.07.2025 року у розмірі 10 200 грн. у виконавчому провадженні № 78062715. 
Позовна заява мотивована тим, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ від 22.07.2025 р. накладено штраф у розмірі 10200 грн за невиконання рішення суду без поважних причин. В той же час, позивач зазначає, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/3213/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області провівши розрахунок пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» без врахування вищевказаної довідки про складові заробітної плати, встановлено, що розмір пенсії буде становити 2361,00 грн, а станом на 09.04.2024 р. заявник отримує - 11131,49 грн. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії згідно заяви № 661 від 09.04.2024 р. у зв`язку із зменшенням розміру пенсії та згідно заяви від 01.04.2025 р. (вхідний номер 1609/4-0700-25 від 02.04.2025 р.), про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 29.04.2025 р. № 0700-0307-8/24239.
Представник позивача зазначає, що під час виконання рішень суду дії Головного управління повинні узгоджуватися із зобов`язаннями, визначеними судом в резолютивній частині рішення. Водночас повідомляють, що у випадках, коли зобов`язання, що покладені судовим рішенням на органи Пенсійного фонду України, не визначають окремий порядок проведення перерахунку пенсії, перерахунок здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі № 260/3213/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 17.04.2024 р. № 071950001442 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» з 09.04.2024 р.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 260/3213/24 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 р. залишено без змін.
На виконання рішення суду від 27 травня 2024 року у справі № 260/3213/24, яке набрало законної сили 27.03.2025 р., Закарпатський окружний адміністративний суд 24 квітня 2025 року видав виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» з 09.04.2024 р.
07 травня 2025 року ОСОБА_1 було подано до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження.
Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15 травня 2025 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78062715 з примусового виконання вказаного виконавчого листа, в якій зазначено про необхідність протягом 10 робочих днів виконати рішення суду.
Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 01 липня 2025 року винесла постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/3213/24.
В той же час, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року в адміністративній справі № 260/5662/25 відмовлено у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про скасування постанови від 01 липня 2025 року відмовлено.
Вказане рішення набуло законної сили 25.09.2025 р.
Листом від 28.05.2025 р. № 0700-0401-5/31487 позивач повідомив відповідача, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 р. по справі № 260/3213/24 виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, а саме стягувачу здійснено перерахунок згідно рішення суду, однак, було відмовлено в переведенні на 4 пенсію державного службовця в зв`язку із зменшенням розміру пенсії стягувача після проведеного перерахунку.
22 липня 2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ Міснік Н.В. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200 грн у ВП № 78062715 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу від 22 липня 2025 року у виконавчому провадженні № 78062715, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Частинами 2 та 3 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ).
Згідно із приписами статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Стаття 63 Закону № 1404-VІІІ визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша цієї статті); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга цієї статті); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя цієї статті).
Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VІІІ).
Виходячи із зазначених вище норм Закону № 1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії.
Суд констатує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
У розглядуваній справі судом встановлено, що в ході здійснення виконавчого провадження старшим державним виконавцем на адресу боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. 
28 листопада 2025 року надіслано постанову про накладення штрафу від 22.07.2025 р. у виконавчому провадженні № 78062715. Відповідно до даної постанови, на боржника накладено штраф у розмірі 10200 грн за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/3213/25 без поважних причин.
Як встановлено судом, прийняттю оскарженої постанови про накладення штрафу у подвійному розмірі (10200 грн) передувало прийняття постанови від 01 липня 2025 року про накладення на боржника у виконавчому провадженні ВП № 78062715 штрафу у розмірі 5100 грн.
В той же час, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року в адміністративній справі № 260/5662/25, яке набрало законної сили 25.09.2025 р. відмовлено у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про скасування постанови від 01 липня 2025 року відмовлено.
Зазначеним судовим рішенням встановлено, що саме з виконавчого листа № 260/3213/24, виданого 24.04.2025 р. Закарпатським окружним адміністративним судом, на ГУ ПФУ покладено зобов`язання перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» з 09.04.2024 р.
Разом із тим, станом на дату винесення постанови про накладення штуфу (01.07.2025 р.) рішення суду залишається невиконаним, оскільки позивачем не переведено ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» з 09.04.2024.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про правомірність оскарженої постанови від 22 липня 2025 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 78062715, адже рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/3213/24 є не виконаним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець правомірно прийняв постанову про накладення штрафу в розмірі 10200 грн за невиконання рішення суду у справі № 260/3213/24.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не належать.
На підставі наведеного та керуючись ст. 9, 14, 90, 134, 139, 242-246, 271, 287 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 та 287 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк